— 6 1 —

Všeclkny tuto uvedené písně ]catolické a jiné je"stě z dob těch pocházející, poněvadž vyhovují pravidlům námi výše vytknutým, možno do zpěvníku přijmouti.
/,bývá nám promluviti o písních
c) novověkých, v době Josefin‑
ské a násl. složených.
r. Písně z této doby uvedeným pravidlům velkou většinou jen nepatrně vyhovují, jalo ani jinalc, hledě k době jích vzniku, kde víra byla v úpiném úpadku, býti nemůže. Ba př e m n o h é z nich načisto do chrámu se ne-li o dí. "Tento svůj pi-íkrý úsudek odůvodníme hned.
»Stoletím osmnáctým«, praví prof. Bartoš, »počíná úžasný rozklad a úpadek zpěvu duchovního, nabývající čím dále tím větších rozměru. Z písní novějších vymizela téměi- veškera vroucnost citu,

její místo zaujalo plané rozjímání a bezduché, často až pitomé rozumování.«') »Tento rozklad a úpadek trvá až dosud a patrný je obzvláště na písních poutních, které jak obsahem talc melodií na-prosto z oboru poesie se vymykají.«2) »Jako protestantské talc i katolické zpěvníky z druhé polovice 18. století obsahují mnoho písní, jež nejsou nic jiného, než rýmovaná kázání, jež pi-edaáeji v kazatelském tonu bud plytkou vše-obecnou morálku, bud tak zv. »rozumnou« morálku pro jednotlivé stavy; někdy též vybíliají v líčení přírody. Důmyslné, života piné staré písně, složené v čase piném víry, byly takovými rýmovačkami úpině zatlačeny neb k ne-poznání znetvoi-eny; totéž platí i o starých melodiíclL«3)	(Pokračování.)
1) »Vlasť«, IV., 57I. Tamtéž, 571, 632.
?j 'rhalhofer, 1. c. 575•

Literatura.

Dějiny posvátného zpěvu staročeského. I. část: %V. věk a dějiny literátských bratrstev. Sepsal Karel Konrád.
Co zahrnuje první čásť druhého dilu dějin posvátného zpěvu staročeského a jakým směrem i duchem se nese důkladné dílo, zahrnují oba závěry, jimiž spisovatel hlavní doby zakončuje.
V závěra prvním (str, 262.) praví: »Dospěli jsme k závěru o činnosti a zásluhách literátských bratrstev XV. a XVI. věku. Přehlédneme-li nyni celou tu rozsáhlou činnosť jejich, jasně poznáváme, žeť vedlé pravdy byla velkolepá, mnohonásobná, žeť v pravdě z velké části pronikala, určovala a řídila kulturní snažení tehdejšího národa českého ve všech zemích koruny české, ba i za hranice její pronikala. I svědčila a na vždy svědčiti bude o velké zbožnosti a horlivosti národa českého za oslavu Boží, ale však i o nevšedním uměleckém vkusu a snažení jeho. Tato bratrstva to byla, jež pak na mnoze budila, pěstovala a řídila bezděčně ducha náboženského takovou měrou, že ovládal a pronikal i veškeren soukromý, rodinný a veiejný život jako kvas v evangelické parabole. A byť i tento živý duch víry křesťanské byl octnul se u jinověrců na bezcestf, tož vidíme z četných známek, že při mnohých stalo a dálo se tak z ne-vědomosti nezaviněné, z níž prohlédnouti bývá často pi-enesnadnou věci.*) Jak velice a podstatně
*) I o nejedné písni a skladbě jejich platí, co napsal Alzog o pisních lutheránského pastora P.

liší se tací utrakvisté od onéch moderních veleUitelů svých, kteří právě naopak tohoto všeoživujiciho ducha křesťanského (pravím ducha) bud umlčují neb ubíjejí ve všem životě veiejném i soukromém! Jak vysoko stáli tito předkové nad nimi!
L této rozsáhlé a nad míru zásluiné činnosti literátských bratrstev znamenáme, že tudiž nebyla nadsazena, nebyla nezasloužena ona velká chvála, kterou jim vzdával Tom. Mitis a vzdávali též jiní humanisté čeští v XVI. stol. (Viz o ní na str. 163. a j.) Ba zasluhovali ji pinou měrou: neb dokázali nesčetnými skutky a příklady starou pravdu Ciceronovu: ,Pietas fuudamentum est omnium virtu. tum„ (Pro Plauc. 12, 29.) Hudebné, malířské, písalské a básnické umění se jimi zvelebilo, prvá 'tii též na nevšední stupeň technické dokonalosti se jimi povznesla, z nějaké části též básnictví; zvláště latinské jimi rozkvetlo jak vonnými růžemi na oslavu Boií. Školy české získali jimi četné, mocné a vytrvalé ochránce, strážce a podporovatele, obecný mravný iád jejich piíkladema kázní značného a stálého nabýval podnětu, správa obecní zbožné, věrné, obětavé, vzdělané a rozšafné muže. Odtud plynula i ta velká zbožnost národa českého. jíž od věků slynul.
Proto za pravdu jest nám dáti téi Rybičlcovi
Gerharda (j 1676.): „Die schánen Lieder: „Befiehl du deine Wege,< ... werden allen Geschlechtern von der tiefen Gemúthsfille und religiósen Weihe dieses gottesfirchtigeu Predigers zeugen.0 (8. Autl. II., S. 383.)