YR~I Ills
ČASOPIS
pro kalolickon hudbu posWat»on
v Čeeháeh, na Moravě a ve Slezsku,
zároveň
ORGr.0 OBECNÉ JEDX0T7 CYRXuSX É.
Majitel, vydavatel a redaktor:
I89I, Ročník XXI,	F. J. LEHNER.	CÍSIO ó.
~liimuuunumuuuumuuuumnmuummnmmmwmnnunumm~ummmunnnununmummm~nnmuunnmummnunumnmuumi unuuuunuununuunuuuumnunuumiununinniwmunmiinul~
Úprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.?
Napsal Jan Oliva, kaplan v Cerekvici. (Pokračování.)

O písni církevní v řeči obecné.
1. Kdy dovolenv?
»Zpěvy a písně v jazyku mateřském jsou dovoleny:
a)	při menších bohoslužebných slavnostech a denních pobožnostech;
při soukromých tichých mších a soukromých pobožnostech lidu ; t)
při pobožnostech, které se v neděli a ve svátek odpoledne konají (při po-žehnání), třeba bylo Sanctissimum v ciboriu nebo monstranci vystaveno; 2)
o dopoledních nebo odpoledních pobožnostech rozličných bratrstev, i když se konají před vystaveným Nejsvětějším, zvláště vznáší-li se obsah těchto písní k Sv. olt. ; 3)
o výstavě Nejsvětějšího mimo mši, jež se koná při některých zvláštních slavnostech a pobožnostech;})
o církevních průvodech, jež nejsou průvody liturgické; o theoforických průvodech v den Božího Těla nemají se písně v mluvě lidu p o b l í ž e Nejsvětějšího zpívati; 5)
S. K. C. 22, biezna 1862.
=) S. R. C. 31. srpna 1867. S. R. C. 3. dubna 1883. S. R. C. 31. srpna 1867. 5) S R. C. 21. biezna t6oj.

g)	o průvodech velikonočních, jež se konají na oslavu z mrtvých vstání Páně.«')
z. Užitek paedagogický.
»Víra, naděje, láska, lítost a cokoli nábožným citem sluje, budí se mocně a vyjadřuje vroucněji zpěvem. Dobře zřízený nábožný zpěv jest tudíž i prostředkem, jimiž lze děti nábožensky vychovávati.«2) »Mocně dotýká se mysli a vzbuzuje city víry, lásky a skroušenosti v hojné míře, když takřka jedněmi ústy, jedním srdcem veškerá osada prosby své vzhůru vysílá k trůnu milosti a milosrdenství božího.« 3) Historický toho důkaz máme na sv. Augustinu, jenž veřejně vvznává, ják neobyčejně ho dojímal zpěv církve milánské, takže tím byl přitažen k církvi boží. A o sv. Janu Zlatoústém napsal dr. J. N. Stárek takto ve své knize na str. 41.: »Vida, že slad-kým zpěvem, jehož Ariani užívali, aby rozšířili jedovaté nauky své, také ně-kteří katolíci navnaditi se dali: dalšímu nebezpečenství opětně předešel nejen vykládáním učení katolického, ale i hlasové hudby uspořádáním, takže se zvláště při procesích církevních jí užívalo.«
1'astýi duch., 1891, 441-2. zl 13rynych: Katechetika, 76. `) Sněm pražský.