ani nutnou, ani užitečnou, ani odporučiteLiou.«
Jestliže však přece se přepisují noty chorální v obýčejné, má se to vždy díti do takové polohy, v jaké se skutečně zpívají ("Cyrill«).

O zpěvu figurálním, jakož i o instrumentální liudbě zde šíře pro-mlouvati nebudeme, poněvadž každý je přesvědčen, že do zpěvníků pro všechny určených nikterak nemožno jich zai-adití.
Kdo by o spojitosti jich s chorá 1 e m, jakož i o jejich důležitosti pro život duševní více poučiti se chtěl, toho poukazujeme na Casopis kat. duch., 1884, str. 528, 529.

Toho opět, lcdo by dějiny j e j i c li vice prozkoumati chtěl, kdo by clitěl vystopovati, jak di•íve zpěv figurální a liudba instrumentální v kostelích řádila, jakož zase, jaic nyní úkol svůj, ač ne všude, lépe provádí, toho odkazujeme na pěkné stati v »C y r i 11 u« pod názvem >Z mých pamětí« uveřejněné, dále na spis dra S e l b s t a »Der Kircheugesang«, na »Correspondenz - Blatt«, t 892, 275, hlavně však ua spisy: S t e h 1 e: »Chorphotographien«, K a r n e r: »Der Klerus und die lcathol. Kirclienmusik«, \V i tt: »Das baierische Kultusministerium und die Kirchenmusikreform,,, pro naše pak české_ poměry na článek K a-m a r ý t ů v v Casop. kat. duch., 1831, str. 280. násl., otistčný i v »C a e c i l i i«.

r,	(Pokračuv,: ní.)
haSt~-i'SIíy list Fr2111tiŠk"1 JOSefa, bislít11Ja WiItrZblll'g,Ského.

Ctilioduí bratří!
pult sv. církve na zemi chová v sobě pi-eskvoucí důstojnost a vznešenost. Nenít pro člověka smrteluélio nijakého dobra, nižád>ié ceny, která by se tomuto kultu vyrovnala svou vnitřní stránkou, svým nadpi•irozeuým a věcným obsahem.
Avšak již po bezprostřední, vnější stránce kultu křesfanského vychází na jevo tato jeho vzácná důstojnost. Vždyt, at již pohi•ižujeme mysl svou v bohatou symboliku kultu toho, at divíme se jeho aestheticky dokonalému zjevu s jeho živostí vždy a vždy svěží, at stopujeme jeho blahý vliv tia jednotlivce i na vývoj kultury vůbec: všude sklání se naše mysl ki•estanská mileráda pi•ed vniti•ní jeho pravdou, před jeho tajemnou silou vábící, pi•ed jelio nevadnoucí krásou a nadpi-irozenou velebností.
Víte, ctihodní bratří moji, že na posloupném vývoji a vyti•íbení ki-esEanské liturgie pracovalo se po staletí. Avšak pravdou jest a pravdou zůstane, že liturgie církve sv. ve svém jádru a ve své podstatě jest dílem Ducha sv., jenž si vliodné orgány volí k Božskému dílu svému z řady smrtelníkův.
Bylo a jest tudíž zcela pocliopitelno, že ušleclitilá umění záliy zasvětila služby své tomuto ojedinělému dílu, ba že vstoupila sním mnohá v nejuzší a nejtužší spojení.

Oddalo-li se mezi jiným umění malířské již ode dávna s radostí kultu l:řestanslcému, tož spadá vývoj a rozčlenění liudby, hudby vokální, s liturgií v jedno již v první periodě ki•estanství.
Jaká pak jest povalia a ráz hudby církevní, jaký význam ona má, v jakém pak stojí poměru ku bohoslužbě, to chceme zde v několika všeobecných rysech objasniti a vysvětliti.

1.
Již sv. apoštol Pavel obracel se pi•ečasto k věřícím Kristovým s důtklivým vyzváním ku posvátnému zpěvu. 1'íšef v listě svém k Ephesským (L;pll. 5, i S, ig): »Napiněni buďte Duchem sv. mluvíce vespolek v žalmích a chválách a písních duchovních, zpívajíce a plesajíce v srdcích svých Pánu.« A Kolosseuské napomíná týž apoštol slovy (Col. 3, 16): »Slovo Kristovo pi-ebývejž ve vás hojné, ve vší moudrosti, učíce a napomínajíce sami sebe žalmy, zpěvy a písněmi duchovními, s milostí zpívajíce v srdcícli svých Bohu.«
Kterak talcé již první ki•esfaué ku cti a slávě Kristově sti•ídavé prováděli zpěvy, o tom zpravuje nás pohanský Plinius. A Tertulian potvrzuje zprávu tu dodávaje, že se tak dálo pi•i nejsvětější oběti.
Ze slov sv. Pavla svrchu citovaných vysvítá také, jaký byl véciiý obrali li-