YRI Isli
čAsopls
hhO l~~tclickoll I111(11m1 hos~~ít»~«
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
zárovcň
ORCxAN O ECNÉ JuXOxY mx LSS É.
Majitel, vydavatel a redaktor:
1394. Ročník XXI.	F. J. LEHNER.	ČisIO 7.
~I ~~umi ~n~inun i imiiuuui mumiuuiiii iiinnmi iiuiuninnni rininiiuuunuuuniuiniuinunnunmuuuununuuninuuumuunuuiunnninmununuunuunuuuuuianuunununununuunnnmiumutil~
CJprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.)
Napsal Jan Oliva, kaplan v CerekN ici. (Pokračování.)

i) Jak jsme z uvedených výroků po-znali, má chorál mnohé a důmyslné zastance. Má však i odpůrce. Ty nyní uvedeme, a to alespoi) dva, nebot ostatní v podstatě s nimi é shoduji: Dreves, v knize velmi pou e, nadepsané »Ein \Vort zur Gesangbu lifrage« takto píše na str. 64.: »Chorálu, dobře-li proveden, bude se lid obdivovati a i milovati jej, nikdy však se mu nenaučí tak, aby jej k spokojenosti mohl zpívati sám.« A na str. 113. píše: »Mnohé diecésní zpěvníky obsahují latinské mše a latinské nešpory v bezvadném cliorálu. V té věci může býti různé míně~ií: zda vůbec to může lid dovésti, zdaí,d_ůstojným způsobem, zda s užit]cem, '~ dovede-li, zdali je to žádoucno.« — Sá1m také ve svém zpěvnílcu pro lid do ála ničeho latinslcéllo nemá. Jej násle~je nedávno za-vedený officielní úpiný kancionál arcidiecése Olomoucké. — Otův Slovník naučný, VL, 371, píše: »Mladší skladatelové řídí se ve skladbách církevnícli slohem gregoriánským, o němž nehod-láme se šíi•iti, pokládajíce jej za anachronismus z ciziny pi-ijatý.«
Y) Střední jaksi cestou jde Thalhofer, jenž ve svém Handbuch der Liturgik, S8o, pod čarou di: »Ad impossibilia nemo tenetur; kde není řádný chorální nebo figurální zpěv a dokud nemůžeme takový

zavésti, jeví se zpěv obecný při zpívané mši sv., pakli zvykem již nenabyl úplného práva, alespoň jako menší zlo; ne-bol rok od roku žádnou missam cantatam nesloužiti, bylo by v pravdě velikou nesrovnalostí.« A na stránce 580. nahoře praví: »Přízni,,- je obecnému zpěvu provinciální sněm Kološský v Uhrách (1863), jenž jej (s průvodem varhan) pro všechna místa a případy odporoučí ve mších slavnějších, když vhodnou figurální hudbu nemožno sehnati.« Castěji ještě zastává se písní obecných při kantátě, hlavně na zálcladě své theorie o platnosti zvylcu.

Poznali jsme mí ně ní adůvody příznivců chorálu i jeho odpůrců, pro co se rozhodneme? Myslím, že ne-chybíme, budeme-li talcto souditi: Předpisy církevní všeobecně platné o mši sv. zpívané jsou tak jasny, že každé dítě j im porozumí. A předpisy ty j e d a omyslně přikazují při mši zpívané jen chorál. Vyhnouti se těmto předpisům, jak někteří navrhují, tím, že by se sloužily j e n t i c h é mše sv., při nichž obecný zpěv dovolen, neodporučuje se z té příčiny, že by se tím děla újma veliká jak církvi tak věřícím, nic neříkaje o Bohu, jehož úcta vnější také by se tím zmenšovala (viz dříve, co řečeno