— 47 —

racě a ve Slezsku byly uměl é malířsko-pís.tiské dílny, jaké byly v Praze (J. Táborský, J. Kantor), v Chrudimi a j. Velko-bytešský gradnal jim nasvě,li:uje.

A o Slezsku nedostává se nám skoro vúbcc zpráv, vyjma ierotinskou knihovnu ve Vratislavi a zmínku u Vel. Hlohucě. '1'u zbývá je3tč nuroho bádati a hledati.

FEUILLETON.
Z M Ý C H P A M Ě T 2_
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf Horský.
(Pokračování.)

Pravím v p o k o j í. Přemnozí vidí ve sňatku manželském jen samou radost, samé veselí, samý ráj, samý pokoj. A pi-ece již slova jednotlivých národů pro vzájemné seznání muže a ženy ukazuje ua pravý opak toho. Naše české slovo »m a n ž e 1 s t v í« má v sobě koi-eti »ž e l«, poněvadž velilcá část lidí často velmi brzy toho želí, že do stavu toho vstoupila. Latinské slovo »connubium« ukazuje na »nubes«, což znamená oblaka dešfová, poněvadž ví, že v manželství často, čas _okráte slzy telcou, a jiné slovo »conjugium« dobi-e praví, že manželství je »jugum«, to jest jho, které ne vždy bývá sladkým, nýbrž mnohdykráte pi•ehoi-kým.«
Pi-i těchto slovech podívali se něktei-í zkušení již manželové na sebe a polcyvovali hlavami a Mareček pošeptal Valentovi na cltoi-e: »Tuhle i-eč jsem měl slyšet tak pi•ed dvaceti lety, to bych se byl do toho manželského krumpolce nezapi-áhl.«
»'I'alcé německé slovo l hestand,« po-kračoval pan farář, »zučlo prý původně »Weltestand«, to jest stav bědy a utrpení.«
»Svatá pravda,« přisvědčoval Petr-žilka na choi-e, a dosti nahlas.
Pan farái- icéiiil dále: »Vy, ki-estanští snoubeucové, zvolili jste si také tento stav, avšak — poněvadž jste oba ve věku pokročilém —
Při této poznámce sklopila INIarjáua hlavu a kostelník I3arták, šelmovsky se usmáv, pomyslil si, co později ickl na-hlas: »HIecT, zoblo tě to.«
— učinili jste talcrajisté z dobrého rozmyslu, vědouce, co na sebe bé~ete.

V pěkné pověsti, kterou sděluje Steugelius, vypracuje se, že andělé Boží rozletěli se ]cdys po této zemi a nesli v náručí hojně ki-ížů, velikých i malých, ozdobných i prostých. I svolali veškeré syny lidské a vyzvali je, aby každý vy-bral si kříž dle své libosti, nesměl však odhaliti s nápisu ua něm roušku di-íve, dokud neprohlásil, že kříž ten si nésti žádá. I vybírali si lidští synové ki c a každý odhaliv pak rychle roušku, četl nápis, aby viděl, co si vybral. A tak si někteří vybrali kříž chudoby, jiní ne-moci, opět j iní pronásledování a tak dále. Pomalu byly všechny ki12c rozebrány a zbyl tam ki-íž jen jediný, ze všech největší. Kdo chce tento ]cříž ? tázal se jeden z andělů. Po nějakém váhání vy-stoupil statuý muž jeden a pravil: já si jej vezmu. Sňal roušku a překvapeným zrakům všech objevil se nápis: G e n a- u s o r. Dle této pověsti j est tedy žena tím největším lci-ížem, který muž na sebe bere.« —
Krky všech ženatých mužů n.ihoi c na ]cifru i dole se natáhly a oči se dí-valy dolů do lavic, kde seděly ženy, prahnouce věděti, co asi ženy tomu i•!-kají. Ty se tam choulily jako oulcropečkov-é, ani se nehýbajíce. Jenom kovái•ova žena ohlédla se nahoru úkosem a viděla, že nejen její muž, ale všechna ženatá garda nahoře rozšíi•ila radostí své obličeje nad tímto vypravováním.
»Aby tomu našemu panu farái-i jazyk pozlatil,« šeptal kovář partu učiteli a oblizoval se, jakoby se kmínky napil.
»I vy, pane ženichu, vybral jste si takový ki-íž, který dle vůle Boží ponesete bud ta],, dlouho, až Růlt jej z vás sejme, aneb až tento ki-íž sám s vašich