-42

jež právě tohoto zpěvu užírali, jak písmo sv. na mnohých místech svědčí. — Proto také pomíjíme zevrubněji udati, jak původně jednodušší tento zpěv Re-hořem Velikým dostal nynější svou po-dobu, poněvadž na věci se tím ničeho nemění. Za to zmiiiujeme se ještě o jedné příčině, proč právě církev chorálu převelice si váží. Dr. Selbst takto ji tlumočí: »Chorál odpovídá nejlépe jak podstatě tak i vlastnostem katolické liturgie. Tyto vlastnosti nejsou jiné, než jaké má církev sama: jedna, svatá, katolická, apoštolská.«
2. Protože církev vždy chorálu na výsost si vážila, proto také vždy pečlivě jej ošetřovala a pěstovala, žádnému umění tolik péče nevěnovala, jako chorálu. 1 té příčiny dopodrobna ustav o-v i I a, ledy a jak se ho má užívati. Nai-ízení ta v podstatě jsou tato: Latinsky (chorálně) a sice v ý l u č n ě latinsky musí se zpívati dle církevních picdpisů:
(c) pi-i všech slavných (zpívaných) mších sv. ;
b)	pi-i všech liturgických úkonech, jež spojeny jsou se mší svatou, tedy na pi-. při svěcení na Hromnice, popeleční středu, květnou neděli, ve svatý týden;
1 ~tinsky mají se dále zpívati všechny ony zpěvy, jež l;věz intonuje, jako pi-i kropení svěcenou vodou (Asperge~ me, Vidi aquam), pi•i Veni creator, Tantum ergo atd.;
(l) pi•i slavném požehnání s Nejsvětějším ;
e) pi•i liturgických nešporách.
3. Nyní nastává důležitá otázka: Možno nařízení toto VŠUdO vypln i t i? Mínění o tom se velice rozcházejí, proto třeba slyšeti protivné strany, abychom palc teprve souditi mohli.
z) »Jednoduchý, prostý a zpěvný chorál jest lidu obecnému tak snadno piI-stupen, vyjmouc snad jediné Graduale, které beztoho cvičený sbor s ostatními částkami Propria přednáší. Ordinarium missae Ize však snadno zpívati celé osadě. Není také ani třeba, aby osada uměla zpívati hned cele: Ordinarium missae. Pro začátek stačí jedna mše, nejlépe Missa in festis solemnibus, nad jiné vynilcající zpěvností a vzletem, k níž hodí se Credo III. Když v chrámu Páně zdomácněla, možno pi-iučiti mši in festis duplicibns, v Ordinarium missae

na prvním místě otištěnou, 1; níž sluší 1. Credo. Jakmile obě zdomácněly, lze pro svátky marianské nacvičiti první mši »I3eatae Mariae«, posléze pak pro celou dobu adventní a 1-)ostuí mši iu domin. Adv. et Quadr. Ctyry mše sv. tyto stačí pro veškeré období církevního roku. Nacvičí-li se později i re Icviem, iieschází ničeho více. A tolio lze docíliti na každé, i té nejmenší, nejchudobnější a nejodlehlejší vesnické osadě, kde duchovní správec a učitel o to se zasadí.« (»Cyrill«, 1888, 43.) »Aby nenastala únava, je radno, se mší chorální spojiti vložky vícehlasé.« »Cyrill«, 1890, 76. »Jeden způsob i•ádného zpěvu bohoslužebného dle pi-edpisů církevních, jež tu jedině platí a rozhodují, dá se všude i na nejmenší osadě provésti, totiž jednohlasný chorál řehofský (ovšem byl-li prve řádně nacvičen).« (Konrád, Cas. k. duch., 1884, 477.) »Chorální nešpory dobře zpívati, talc aby je lid rád a zbožně poslouchal, možno všude, ujme-li se jen upi-í mná a vytrvalá vůle díla.« (Mohr v Úvodě ke svému zpěvníku, str. 47.) »Ony osady, v nichž posud latiuslcý chorál se nepěstoval, nech učiní počátek s chorálním rekviem, s Asperges, Tantum ergo a některou snadnou latinskou mší, ]conečně s liturgickými nešpory.« (Scháfer, linheit in Liturgie und Discipliu fiir das katholische lleutschland, str. 41.) »V biskupství Augsburgském začali mnozí farái•i zaváděti latinský zpěv pomocí chlapců. Mas chlapců je k tomu velevhodný. Hlasy chlapců jsou neocenitelné a nep~ekonatelné. Skrze chlapce získají se i rodiče pro dobrou věc.« ("Týž, 46.) »Církev zcela zi•etelně se vyjád~ila, neprojevila jen pi-ání, nýbrž vydala i závazné pi-íkazy. Pokud zcela a úpině nevrátíme se k po-slušnosti církvi, pášeme hi•íchy na sv. místě, při sv. úlconech. Nedávno hájila se v liudebníc h církevních listech věta, že v diecésích hreiburgské, Rottenburgslcé, \Viirzburgské, Limburgské, Spýrslcé německý zpěv pri zpívané mši sv. práv jest. To značí tolik jako veřejně hlásati, že dekrety kongregace ritů nemají vše-obecné platnosti. Tento odpor proti na-řízením římských kongregací musí pi•ece picstati,« (Týž, 38.) »'Zákony církve, jež písně v řeči lidu vylučují pi•i zpívané mši sv., nejsou posud zastaralými, uaopak platí posud úpině, byt i matei•ský zpěv trpěn byl, dokud poměry nedovolí něco lepšího místo něho zavésti.« (Týž,