k(atolicko]]	pos-vsí tTloll
CTRULSZÉ.
Majitel, vydavatel
1894, Počllík XXI.	F. J. LEHNER.	Číslo 6.
CO,1 uulllll IIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIII (IIIIIIIIIIIII	1111111 llllllllll IIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIII IIIIIIIIIIII I111111IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII	IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIhi

Úprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.)
Napsal Jan Oliva, kaplan v Cerek\ ici. (Pokračování.)

II. Rozdělení zpěvu bohoslužebného.
Bohoslužebný zpěv je dvojí: z) chorál, () písně lidu v řeči mateřské.

Y:) O chorálu.
t. Co chorál pro církev znamená, velmi pěkně Konrád (1. C. 4o6) takto vyličuje : »Církev přijavši hudeb:ié umění též do služby své, nezůstavila je nikterak libovůli a uznání hudebnícli umělcův, aniž měnivé chuti a rozmaru té které doby, toho neb onoho směru hudebného umění, alebrž osvícena a vedena jsouc Duchem sv. sama pronikla a prostoupila toto umění svým vlastním duchem jako kvasem, a vyťvoi-ila tímto duchem svým dokonce i zvláštní formu hudebnou, chorál řehořský. Ten pal<, že není subjektivný, nikdy nemění se, alebrž po staletí, ano tisíciletí vezdy stejný jest. Nikdy svěžesti a původní síly nepozbyl, alebrž i za dnů našich zbožnou mysl právě tak povznáší a vzdě-Iává, jako za časů církve prvotné, za času Rehoře Velkého, svého proslaveného reformatora. — A proto církev jedině tento zpěv řehořský při-jala za zpěv svůj, za hudbu svoji, kdežto jiné způsoby zpěvu a hudby bud jen schválila, nebo dokonce toliko za trpené prohlásila.. Velikou váhu tohoto

uznání církevního pochopíme, uvážíme-li, že círloev v žádném jiném oboru umění nepi ijala toliko jeden nebo dculiý sloli nebo směr za svůj, leč jedině v umění hudebném chorál řehořský.« Takovéto jednání církve musí míti nějakou důležitou příčinu. Tak je skutečně. Stručně a úpině udává příčinu tuto týž Konrád G. C. 407), proto jeho slov opět užijeme: »Všeobecně má se za to, že chorálem církevním nevznikla úpině nová, dosud nic neznámá forma hudebná. Jako ve všelikém umění stalo se i v hudebném, že tento chorál vzrostl znenáhla z hudebných živlů starého zákona a antické hudby řecké, jednalo ze živlů starozákonné psalmodie, jednalo z melodií starořecké hudby. Důkazem prvého je, že počátky zpěvů křesfanských nebyly vlastně nic jiného, nežli žalmy a písně (cantica) starozákonné. Důkazem pal-, toho, že i antická hudba Reků měla vliv na vývin chorálného zpěvu v církvi Kristově, jsou církevní toniny, jež vybrala církev ze rady antických stupnic oktávových.« Jak to všechno se dělo, jaké proměny při tom se udály, zde nás ne-zajímá. Hlavní věc, proč církev tak velice chorálu si váží, z těchto slov jasně se nám ukazuje, je to spojitost a dědictví se starým zákonem, hlavně pak příklad Krista a jelio apoštolů,