-34

jeho byl hojný a velepoiehnauý. Kromě množství jednotlivých pojednání, článků, popisů, monografií a zpráv o kancionálech, o literátských bratrstvech, o zpěvu a hudbě starých Čechů bylo mi prozkoumati a kriticky protříbiti mnoho zpěvníků rozmanitých a různých druLů, vedlé katolických téi mnoho nekatolických, jež následkem nešiastného náboženského rozkladu českého národa množily se jako houby po dešti. Tato práce nebyla vždy piíjemná.
Yoněvadi pak od XV. věku nabývala literátská bratrstva vidy většího a rozhodnějšího vlivu na další vývoj všeho posvátného zpěvu staročeského, bylo nám do tohoto dílu Dějin pojmouti také celé déjiny těchto bratrstev. Bylo sice jii mnoho psáno o nich, ale přece ještě nikoliv tak zevrubně, všestranně a nestranně, jak zasluhují. Protož bude nám je dopiniti, v jednotný a celkový obraz spojiti a co mylného a nepravého o nich posavad míněno a šířeno, napraviti. Následkem toho jest nám v těchto dějinách vylíčiti také mnohostrannou a velezáslužnou činnosi literátských bratrstev ; pročež obsahují v sobě též nemalou a nevšední čási kulturních dějin česl<ébo národa.
OUzvláštním úmyslem bylo nám, piihlédnouti v nich ku stránce nejméně známé a propracované, t. k hudebné povaze a ceně našich staročeských zpěvů a písní všeho druhu, ke vzniku a zvláštnímu rázu jejich. K tomu bylo nám tím více a zevrubněji prohlédati, jeito i naši vlastenečtí spisovatelé na to poukazovali a od nás toho očekávali (i Josef Jireček v Č. Č. M. 1885., str. 571., Dr. Ot-Hostinský v Athenaeu 188˘—1885., č. z„ Tadra v I'am. pražsk. Hlaholu na str. 39. a jj.). Avšak

mají-li tyto déjiny pudati puvšcchuý obraz ieéeného zpěvu, bylo nám stále plihlíieti téi ke všem ostatním stránkám jeho; proto dbali jsme také slovesné, písaiské, malířské a jakékoliv jiné úpravy a zdoby našich kancionálů a písni, aby obraz byl úpiný. Tou příčinou bude nám piihlížeti také ku zpěvům jinověrců, bychom poznali původ a poměr jejich k zpěvům církve katolické, obsah a cenu jejich.
Má-li všechna tato práce státi pevné jako budova na skále vzdělaná, třeba vážiti její stavivo z původcích pramenů Těch proto vyhledávali jsme dle možnosti, přibírajíce odvozené prameny a pří-toky jen, pokud za věrohodné jsme je mohli míti. Byloi i původních pramenů ještě neznámých a ne-probádaných dost a dost, zejména hudebný materiál četných rukopisných kancionálů. Probádal jsem hlavní a ostatních tolik, tra kolik stačil čas.
S nemalou čási bylo mi z pramenů teprve přípravné práce vykonati, materiál kriticky pro-tříbiti a pro déjiny upraviti. Toto dvé platí též o četných odvozených pramenech, pojednáních a monografiích. Ze všeho pak poznali jsme, že ještě mnoho místnějšího staviva 1: těmto dějinám, ze-jména literátských bratrstev, světla se kryje ve prachu městských a jj, archivů, zejména na Moravě, avšak z nemalé části i v Čechách ješté. Protop nebudou tyto dějiny diíve úpiné, dokavad nebudou tyto prameny všude, kde se jelitě zachovaly, také v tomto směru Uecllivě prozkoumány, Proto vznášíme na tomto místě i prosbu ke všem povolaným, by neobtěiovali sobě tak učiniti a ziskané takto zprávy aby pak laskavě s námi sdělili, čehož jim budeme vždy vděčně vzpomínati.
(Pokračování.)

EEUILLETON.
2 M Ý C= P A N Ě T 2_
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf Horský. (I'ukračuváuí.)

Když vyšli opět z kostela, zaměi 1i všichni k Zpěváčlcovům; jen pan farář zašel ještě do fary. U Zpěváčků pak odehrávala se nyní obvyklá scéna loučení a požehnání a jiných obi-adů, svatbě pi-edcházejících.
Kajka předstoupil nejdříve pí-ed nevěstu a dlouhou řečí vychvaloval její mravní zachovalost, a žádal, aby dle starého »od otců zděděného obyčeje« na důkaz toho odevzdala mu věnec pro ženicha. Zapýi-ená b2arjána sáhla dlouhými prsty po talíři na slci-íui, na němž byl položen věneček uvitý z myrty, a

podala jej i s talířem Kajkovi. Ten pak jej nesl_ jako vítězoslavný olympický dar ku Cvančarovi, jenž seděl nedaleko na židlici. Hluboce se mu ukloniv, vy-kládal mu dlouze a široce velikost a cenu tohoto daru. Cvančara poslouchal, přikyvoval, neuměje ale odpověděti dle psaných pravidel, vzal to zkrátka i-lca; »Je recht!« a utřel si nos.
Od Cvančary obrátil se tlampač opět k nevěstě a vyzval ji, aby dle starélio řádu, než odejde z domova, vyžádala si odpuštění všech chyb, jimiž se pro-vinila proti své matce, od kolébky po-