1894, Ročník M.

YRI liIl
ČASOPIS
pro katolickou hudbu posN~~t»ou
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, zároveň
ORGAU UEM JU5M C r1 RULSU. Majitel, vydavatel a redaktor: F. J. LEHNER.	Cís10 S.

Í111111IIIII VIII 111111 1111111 111111 IIIIIIIIIIiIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIÍIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIII IIIIIIIII IIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIillllll IIÍ111ÍIÍIÍIÍIIÍÍIIIIIIÍIIIIIIIÍII
Úprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.)
Napsal Jan Oliva, kaplan v Cerekeici.

Stále důrazněji ozývají se hlasy po reformě bohoslužebného zpěvu, zvláště lidového, nebot čím dále tím jasněji se poznává, že nynější způsob tohoto zpěvu neodpovídá vznešenému významu, jaký církev svatá zpěvu při bohoslužbě při-kládá. Poněvadž pak jedním z hlavních prostředků uvésti správný zpěv církevní p~i službách božích jest a zůstane kancionál, zpěvník, pomocí něhož by každý schopný věřící zpěvem při bohoslužbě účastniti se mohl, věnuje se zvláště nyní velilcá péče otázce, jak tyto zpěvníky pro lid (které ovšem mimo zpěvy i náležité hojné modlitby obsahovati rnají, jalo bohdá časem ukážeme) sestaveny býti mají, by úkolu svému náležitě vyhovovaly. Náhledů a mínění v té pří-čině pronesených je velmi mnoho, tak že věru již na čase jest, hlavnější z nich přehlédnouti, abychom měli určitý pojem, oč vlastně jde a jakým způsobem nejlépe otázka tato dala by se k všestrannému uspoleojení rozluštiti. Za tou příčinou hodláme váženým čtenářům »Cyrilla« na základě uznaných autorit (jež po většině slovně uvedeme) odpověděti na otázky, jež tohoto předmětu jakýmkoli způsobem se dotýkají. Podotýkáme ovšem, že soud náš jest a zůstane více méně subjektivní. Avšak právě tím může poskytnouti vhodnou pi Ic2i

tost k dalšímu o té věci pi vmýšlení a tříbení náhledl:i, čímž věci jen se pro-spěje. To je talcé vlastní příčinou těclrto řádků. Kéž aspoň poněkud dosáhnou svého účelu!

I. Poměr modlitby a písně. Význam
zpěvu v církvi.
» nokem více než modlitba uchvacuje a povznáší k nebi celou lidskou bytost nábožný zpěv, povznáší srdce i mysl lidskou, nebot uzpůsobuje duši naši, aby modulací hlasu ve vznešených, libých tonech projevila své smýšlení a náladu, svá přání a tužby. N á b o ž n ý zpěv jest svou podstatou nejvznešenější a nejvícepovznášející ústnímodlitbou.«Těmito slovy trefně naznačuje se v »Katholiku«, 1889 poměr modlitby a písně. Podobné pěkně vyjádřen jest poměr ten, jakož i význam zpěvu v církvi v těchto slovech Konrádových:*) »Cožkoliv je v člověčenstvu krásného a vznešeného a lidskému vzdělání svědčí, toho i církev používá a službě Toho podrobuje, jenž jest pra-zdrojem všeliké krásy a všeho umění a jenž i člověku vštípil zárod krásy a umy zajisté k oslavě jména Svého. Tudíž nemohla církev ani hudebného umění
*) Časopis kat. ducli., 1884, 404.