-24‑

pororuměv, rozsvítil dvě lucerny a dal je přítomným ministrantům, a přinesl velum a bílý pluviál. Sbor mezi tím zpíval dále, přecházeje z D dur do zbožného F a zase nazpět do D až ku konci jakoby v zápasu, kdo více uctíti má v nejsvětější Svátosti ukrytého Spasitele, soprány a alty závodily s tenory a basy, přejímajíce si thema: fis, e, d, g, g, fis, e, a--, po několika na to následujících dissonancích ve svorné harmonii lcoi•ily se Pánu. Skončili a průvod začal. Na-před šli oba lioši s lucernami, za nimi druzí dva ministranti, z nichž jeden nesl kropenku s aspergilem a druliý agendu a zvonek, jimž stále zvonil. Rímský ritual to přikazuje, aby se tak dálo, ut clericus j u g i t e r pulset. Za nimi šel pan farář v bílém pluviálu, nesa ciborium velem zalialené. U dveří obklopilo jej několik sousedů, kterých zde bylo dost a jimž kostelník byl dříve rozdal hořící svíce. Za panem farářem šel pan učitel se svou gardou a ta zanotovala přede-psaný žalm »Miserere«.
Mnozí čtenářové se asi diví tomuto způsobu cesty kněze, nesoucího k nemocnému Sanctissimum, a přece dle ritualu římsl:élio má se tak díti z pravidla. Jen tenkráte, kdy cesta k nemocnému jest daleká, může kněz jíti bez většino průvodu, pouze s clilapcem, světlo nesoucím; zcela ukrytě a jako na zapřenou dovoleno jest dle zákonů církevních jíti knězi pouze tam, kde by se bylo co obávati profanace bud od jinověrců, nebo od lidí spustlých. Jak ale dnes vidíme, stala se u nás tato výminka pravidlem, pravidlo však není nikde ani výminkou, pokud ovšem mně o tom známo. V Italii však a ve Francii, dokud byly tyto země ryze katolickými a ne freimaurersky liberálními, bylo pravidlo ono správně zachováváno a zajisté že n1n0lio působilo ku povznesení náboženského vědomí.

Nedávno jsem četl k veliké své radosti v římském listu katolickém »Voce della Veritá«, že uvědomělí katolíci římští opět onen způsob porůznu zavádějí, takže takovéto průvody k nemocným na blízku bydlícím nejsou v Římě již nic neobyčejného. U nás v Čechácli něco pocíobnélio pamatuji alespoň u vojska. Kde bylo vojsko posádkou a mělo své strážnice, tam, kdykoliv kněz šel kolem strážnice k nemocnému, čtyři muži s poddůstojníkem ho doprovázeli jako čestná stráž. Starší obyvatelé Pražští ve čtvrti sv. Mikuláše a Týna ještě to pamatují, kterak vojáci z bývalé strážnice staroměstské a malostranské doprovázívali kněze k nemocnému. Dnes toho ovšem nikde není více, aniž kde lid kněze korporativně doprovází, jen ještě tu a tam se stává, když kněz do vzdálené vesnice k nemocnému přijde, že se dá znamení na zvonek a lid se schází do domu ne-mocného. I mně se tak stávalo leckde, a mohu říci, že to velmi dojímalo i lid, i nemocného, i kněze. Také se stává leckde, že lid ze vzdálenější vesnice při-chází knězi vstříc, a doprovázeje lIo modlí se společně růženec. I to jest rituálem římským schváleno, ač v přední řadě doporučuje se zpěv žalmu »lliserere«, aby nemocnému se tak na Bohu vyprošovalo Jeho milosrdenství, jehož v té chvíli právě nejvíce potřebuje.
Pan farář nemocného Zítu již dříve byl vyzpovídal, jal; se také dle rituálu římského stávati má, a nyní mu jen po-dal a svatým pomazáním posloužil.
V témž pořádku, v jakém přišli, vraceli se všichni do kostela zpět, jenže po cestě zpíván předepsaný žalm: »Laudate Dominum de coelis«. V kostele pomodlil se pan farář příslušnou oraci de Sanctissimo a uděliv požehnání, ciborium ukryl do svatostánku.
(Pokračování.)

~ Veškeré starší ročníky ,Cyrilla" má na skladě redakce ,Cyrilla" na grál. Vinohradech. -« S hudebuí přílohou číslo 3. ;~—»CYRILL% vychází vidy 15. každého měsíce. Předplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok
2 zl. 20 kr„ přijímá redaktor F. J. Lehner na Hrál. Vinohradech. Reklamace buatei zasýlány do ex‑
pedice v Akademii křesYanské v Praze (xetězová ulice číslo 223).
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna „Politiky- v Praze.