ualým uměním. Zasneme, nahlédneme-li toliko do seznamu všech jeho skladeb, jež právě souborem poprvé vydalo čilé ual:ladatelstvo I3reitkopf & Haertel v Lipsku v 32 foliových svazcích. Tut v pravdě můžeme říci, že kolik svazků složil Palestrina, sotva tolik skladeb složil jiný mistr. Vizme: sedm svazků 4 --I2 hlasuých motettů, 15 Icnili čtyi•- až osmihlasnýcll mší, dva svazl:y hymnů a offertorií (v I. sv. 45, v II. 68 skladeb!), tři ]:niky 4--6hlasných lamentací, ti•i knihy litanií, dvě knihy Maguificatů, ba dokonce i dvě knihy madrigalů a riceřcarů. Tot v pravdě obrovská plodnost ducha, jakouž vykázati se může toliko největší geuius hudby, jejž proto výborný žák jelio Guidetti po zásluze nazval kníže-tem hudebného umění, »vir musicae artis facile princeps«. (Viz Haberl, 1. c.)
\ jaké to skladby! Ona světoznámá chvála, kterou vzdal papež Pius I.V. nejproslulejší skladbě Palestrinově (reformační mši » pp. NIarcelli«), platí pinou měrou též o jiných skladbách jeho; nebot hudební sloh, který jsme zvykli nazývati »palestriuským«, nepočíná teprve touto reformační mší jeho, nýbrž do-stoupil jí toliko uměleckého vrcholu svého dle stanovených zásad komise kardinálské z r. 1563. Zvláště jasně zračí se tato pravda v improperiích Palestrinových a v jeho šestihlasué mši, na hexachord již di•íve složené. Jest tak průzračná jako mše pp. Marcelli, často pouhé falso bordoni jevíc. Proto nejpi•ípadněji stanovil velký význam Palestrinúv iczenský kauovuíl: Dr. Yroske již r. 1553 i-ka: »Pravá velikost Palestrinova charakteru v tom se zakládá, že věnoval umělecké tvoi•euí celého života svého, do hloubky a šíi•ky náramné, ryzímu slohu církevnímu.«
Jak veliký by1 proto vělilas mistrily již

za jeho živobytí, znamenáme zejména z dopisu slavného skladatele Mat. Asola a 14 jiných, naskrze vynikajících skladatelů vlašských. Chtíce uctíti jej, po-slali mu (»ad celeberrimum ac praestantissimum in arte musica coryphaeum...«) r, 1592. knihu žalmů, vlastuícll to skladeb svých. V pi-edmluvě této knihy vzdali mu tuto nejvyšší chválu: »Jako řeky k moři, svému otci a pánu, spějí, věnuji též kněží, v tomto díle zaznamenaní, na mé pozvání tyto žalmy Tobě jako oceanu hudebného umění na znamení své úcty a svého uznání. l á dnému hudebníku do nejzazšího kouta světa není Tvé jméno ne-známo; všickni Tě ctí a k Tobě po-hlížejí. Sám jsem se k Tobě neodvážil; proto vyhledal jsem vrstevníky a tak pozdravujeme Tebe j a k o s p o l e č n é h o otce všech hudebníků.« A t. d.") Zda více ještě lze pi•idati k této nejvyšší dythyrambě samých mistrů hudebních?
\ co my, pi•átelé a pěstitelé přesné hudby kostelní vzdáme knížecímu jubiláru na čest jeho letošní památky? Za-jisté každá Cyrillská Jednota, každý kostelní sbor zapěje mu některou z andělských skladeb jeho, vlastním silám pi-iměřenou, netoliko na jeden den, alebrž zai-adí je na vždy do svého kůrového repertoria. Aby se tak stalo, pamatujme, že nesmíme měřiti skladby jubilárovy loktem hudby moderní, alebrž musíme zbožným duchem a obětovným studiem pouoi-iti se nejprve do hlubokých tajů a krás jeho nebeské, nikoliv pozemské musy. Pal: teprve pochopíme jeho skladby, zamilujeme si je a neupustíme více od nich. (Viz také Dra. Ambrosa soud o tom v Geschichte d. Mus., IV., str. 5S.)

Haberl, 1. c, str. 12.

Matutinum Tenebrarum
v metropolitním chrámu Páně.
Vypravuje Clemens Kuffner. (Pokračování.)

V pravdě, tato skvostná komposice, známost. Kdyby světské koncertní síně ]cteráž jest jedním z nejvzácnčjšícll a měly podobné skladby, zněla by chvála nejpodivuhodnějších klasických děl svě- její po všem světě. Z té příčiny uvádím tových, zasluhuje toho, aby pi•išla u větší	zde druhou část její, jak jest, v celosti: