že v úžasné plodnosti jediný mistr s ním závodíl, Orlando di Lasso,*) jakostí skladeb převýšil Palestrina všecky. — Rolcu 1552. přijat byl do sboru papežských zpěváků; však, že se oženil, byl z něho za půl léta zas propuštěn, poněvadž toliko neženatí směli býti členy jeho. Ale ještě téhož roku stal se kapelníkem hlavního farního chrámu v Lateraně, jež pak za šest roků zaměnil výnosnějším kapelnictvím v nejpi-ednějším Mariánském kostele s. Maria Maggiore. Na kůru tohoto kostela sloužil Bohu a jeho vznešené službě deset let. V tom čase složil světoznámá improperia (úkory Spasitelovy) pro velký pátek. Skladba to nejjednodušší a přece z nejkrásnějších a nejdojemnějších, které kdy duch lidský vytvořil. Zpívala se proto od té doby každoročně v sixtinské kapli.
V témž čase složil Palestrina též onu šestihlasnou na vždy památnou mši, »papae Marcelli« zvanou, jížto zachránil figurálný zpěv církevní bohoslužbě. Však nemaje dosti na jedné, složil pro zkušebnou komisi kardinálů ti-i mše, z nichžto řečená byla nejsložitější a rozhodující pro zachováni figurálného, tytýž také polyfonového slohu.**) Dle toho vlastního vzoru složil a vydal pak roku 1567. celou knihu mší, o nichžto sám napsal: »Gravissimorum et religiosissimorum hominum secutus consilium, ad ss. missae sacrificium novo modorum genere decoranduui omne meum studium, operam, industriam contuli; hos ingenii mei conatus non quidem primos, sed tamen feliciores, ut spero, tuae majestati (španělskému králi Filippovi) dicandas existimavi. « * * *)
Odměnou za tyto předůležité práce jmenoval papež Pius IV. Palestrinu »skladatelem papežské kapely«, kterýmžto čestným názvem nikdo před ním vyznamenán nebyl a po něm toliko velký žák

*) I tento velký a plodný nizozemský mistr zemřel r. 1594., takže i jeho třistoletá památka úmrtí piipadá do letošního roku.
*') Viz o ní a vzniku jejím více v našem po-jednání ,U reformě bohosluiebného zpěvu« v Čas. katol. duchov. 1884., na str. 469. sl.
**") Tak F. X. Haberl v piil. lc 2. čís. Mus. S., 1894., str. 3. Česky: „Vedlé rady nejvážnějších a nejzbožnějších lidi vynaložil jsem všecko učení, vší snahu a píli svou, bych nejsvětější oběť mešní ozdobil novým druhem skladeb; tyto snahy ducha svého, ač ne prvttí, piece šťastnější, jak doufám, myslil jsem, že věnovati musíte tvému veličenstvu.«

a nástupce jelio Felice lnerio byl po-ctěn. Konečně I. I'. 1571. po druhé byl jmenován kapelníkem vatilcáuslcéllo vele-chrámu. Nyní ziistal jím až do smrti své dne 2. února IJ94. V tom období svého života převzal také řízení zpěvCi v oratoriu sv. Filippa Neri, jenž byl jeho zpovědníkem a pi-ipravil jej i lcu blažené smrti.
V tomto čase vložil na našeho vel-mistra hudby papež kehoř XIII. asi roku 1575, druhou, neméně důležitou a nad míru pracnou úlohu. Mělt opraviti a z Castl nově upraviti chorálné zpěvy starého graduálu, ježto byly jedualc na mnoze chybně vytištěny, jednak byly liturgické testy misálu a breviái-e dle nařízení tridentského sněmu značně zkráceny. Proto vytknul sv. Otec Palestrinovi za základ této druhé reformy Itllsál, r. 1570. od papeže Yia V. vydaný. Náš velmistr i řeho~ského zpěvu bez meškání podjal se vší silou vellcého ducha svého nesnadné a velečestné úlohy této. Nejnovější pak výzkumy neunavného badatele F. Haberla nezvratně dokazují, že Palestrina této ílloze netoliko dostál, alebrž dočkal se i schválení nového graduálu svého od sv. shromáždění obřadu (S. R. C.). Však vytištění jeho nedočkal se, ačkoliv ve svém dopise k vévodovi z Mantovy z r. 1Š78. výslovně zmiliuje se, že jeho graduál jest již k tisku pi-ipraven. Yravít v něm: » ... Srozuměna-li Vaše Výsost, mohou tyto zpěvy (t. vévodovy) vytištěny býti zároveň s graduálem, jehož opravu mi Jeho Svatost uložil.« *) Vytištěn byl ve dvou foliovýcli svazcích teprve v 11. 1614. a 1615. z rozkazu papeže Pavla V. v medičejské tiskárně, když byli napi-ed mistři Fel. Anerio a Franc. Suriano na rozkaz kardinála praefelcta del Monte dílo k tisku připravili. Tot jest ono »medičejské« vydání, o něž v naší době tuhé spory vznikly. Tot tedy jest vlastním dílem Palestrinovým, ač ne celé, jal: obšírně dovodil Haberl na řeč. místě.
Však vedlé tohoto lilavního díla svého neustával náš mistr skládati též hojně mší, motettů, lamentací, litanií atd. Jest těch skladeb tak velké množství, že žasneme nad tím bohatstvím ducha Palestrinova neméně, nežli nad jeho doko‑

*) Viz Haberl, 1. c. str. 4. Dí zde také výslovně o i'eč. graduálu (chorálu), že mu třeba jest, aby očištěn byl od „barbarismů a zlozvuků« (,jda barbarismi c dai znali soni..).