-96

ková manželství jsou opravdu peklem, v němž jest bolesti dost a trpělivost žádná, v němž nikoliv láska, nýbrž hněv a nenávist kraluje. Proto bylo nařízeno v pohanském Rímě, že snoubencové o své svatbě musili bohyni tunově obětovati beránka, z něhož žluč byla vyňata, na znamení, že manželé bez žluči, t. j. bez hněvu a bez hoi•kosti mají vésti život v trpělivosti beránčí, vadivým pak manželům jedněm dán byl od senátu na je-jich společný hrob tento nápis: »Heu, viator, miraculum! Hic vir et uxor non litigant« — »Viz, poutníče, div! — zde muž a žena se nervou!«
Kovář pohledčl pi•i těchto slovech na Marečka a Mareček na kováře, a po-třásli jen mlčky lilavami na znamení, že si rozumějí.
»A nyní, křestanští snoubencové, opakuji opět slova, jimiž jsem vás na počátku pozdravil, totiž: »Odpočitite v pokoji!« Dlouho jste šli životem osamoceni v mnohých trampotách a svízelích, nuže nyní odpočiňte ve stavu manželském. Ne nadarmo svátost stavu manželského položena jest na místo s e d m é — sedmička znamená odpočinek, poněvadž sedmého dne i Bůh odpočinul; tož tedy i vy, přijavše sedmou svátost, na-jdete v ní svůj odpočinek, svůj pokoj, a to jho, které jste přijali, vzájemná trpělivost a láska učiňtež vám sladkým. Proto »Odpočiňte v pokoji.« Amen.«
Hlučné »Dejž to nebeský Pán Bůh« zahučelo kostelíkem. Uděliv požehuání skončil pan farář mši svatou, a za slavného postludia, které pan učitel z »toho starého truhlíku« vykouzloval, ubíral se do sakristie. Ve chrámě nastal obvyklý

šum. Stará Zpěváčková vyletěla ze dveří nejdřív s velikým chvatem, jakoby jela na pometle a kluci za ní. Pi•eběhla jenom cestu a již byla doma, kde pečlivě zavi•ela a zastrčila vrátka za sebou. Kluci vyskakovali pi-ede dveřmi v radostném očekávání těch věcí, které při-jíti mají, pi•i čemž skotákin- Francek dělal obvyklý pořádek. )arošovým Vencou, který moc kí•ičel, vytlačil v sněhu »panáka« a Petržilkovic Karlovi, který chtěl přelézti Zpěváčkovitm vrátka, na-sypal sníh za krk, z čehož ovšem po-vstala nevyhnutelná pračka, ve které ale Franta jako obyčejně vyhrával.
»Už jdou -- už jdou!« ki éel mlynái•ův Tonda, co mu hrdlo stačilo. V rychlosti vsolil Frantik skotákův Yetržilkovi ještě jednu sněhovou kuli do zad, otřel si ruce o šosy svého burnusu a postavil se s ostatními kluky ke vratiim.
V kostele zatím zazněly opět var-hany piným strojem, které dříve již byly umlkly. Svatebčané totiž šli podle starého zvyku ofěrou, při čemž pan učitel obyčejně něco veselého hrával offerentům »pro kuráž«, poněvadž měl z ofěry také podíl. Tentokráte sáhl do Iclávesů, tři mocné akkordy za sebou se ozvaly a po nich známý » Radeckýho marš«. Cvančarou to trhlo jako starým vysloužilým vojenským valachem, když po dlouhém čase opět polnici uslyší, vzpřímil se jako fišpan, mechanicky postavil se do richtajchu a po vojensko podle taktu vykračoval ]volem oltái•e a pak ven. Marjána vykračovala statečně vedle něho jako vysloužilý granatýr, a čápí noliy její zcela správně vyměi-ovaly dle tempa určitou délku vojenského kroku.
(L'okračování.)

„CyRILL”,
ročllik XX11, vycllitizuti bude roku při.~tillo jako dosud
s dvanácti hudebními přílohami.
Předplatné 2 zl. 20 kr. přijímá redakce na Král. Vinohradech.
S hudební přílohou číslo 12. ;–~
,,CYRTLI.« vychází vždy t$, každého měsíce. Předplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok 2 zl. 20 kr., píijímá redaktor F. J. Lehner na Hrál. Vinohradech. Reklamace budtež zasýláuy do es pediee v Akademii křesťanské v Praze (Řetězová ulice číslo 223).
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna .Politiky,, v Praze.