-94-‑

mezilo se hráti na varhany, jal; nyní všeobecně protizákoně se děje.
Zvláště pak děti, chodí-li denně na mši sv., neměly by stále z p í v a t i. To je rozlloduč pro ně škodlivé z důvodů uvedených. Proto nyní místo stálého zpěvu něl:dy se zavádí (sti•ídává se zpěvem) hlasitá modlitba. 'Fomu ve zpěvnících pro mládež ti•eba vyhověti příslušnými formulái•i. Některé výroky o užitečnosti této změny: »Po-važujeme pi•ítomnost pi•i mši svaté ve formě hlasité sti•ídavé modlitby za velmi pi•iměicné pro školní mládež a vzdělatelné pro přítomné dospělé, je-li ovšem přednes modliteb dobře nacvičen. Do-poroučíme tudíž velice, aby tento způsob bohoslužby i u nás v Rakousku se zavedl« Quartal-Schrift, 1893, 178, podobně 457. Augustinus píše, 1891, 30: »Tato idea zamlouvá se nám jalo velice štastná, a mše sv. takto slavená bude jistě jak důstojná a vzdělávající, tak pi•iměi-ená. Proto duchovním správcům visle odporoučíme p~i školní mši sv. tento způsob zavésti; jsme přesvědčeni, že u nás, kde posud známa nebyla, zdomácní.« Ze však u nás v Cechách již déle tento způsob znám jest, dokazuje »Vychovatel«, L, 285, kdež jsou po-drobné v té pi-íčině návrhy. »Světlo pravé« od Brynycha také udává celý formulái•. Sestaven je dle vyjádření téhož slovutného auktora v Časopise katol. duch., 1892, 145 z těchto příčin: »Kde katolík chce ve svém chrámu Páně při mši svaté jen zpívati a zpívati, kde, když nezpívá, má dlouhou chvíli a ne-může dočkati se konce, tam je chyba veliká a zkázonosná. V jiných zemích jsou na tom lépe. Tam dovede se katolík i bez knížky modliti s knězem. Ba jsou krajiny, kde se lid pH mši svaté raději modlí nežli zpívá. Zdá se, že málo jest u nás katolíků, ktei•í by byli s to bez modlitební knížku s knězem obětovati, Kristovu obět těla i krve s celou vroucností spolu s ním Bohu po-dati a duchovně přijímati. Kéž by ka dý katolík uměl při mši svaté spolu s knězem se modliti, tak, aby jej krok za krokem sledoval. Knížka: »Světlo pravé« dává k tomu návod, jest jen zapotřebí na osadě to "navésti, při školní mši sv. vždycky nezpívati, nýbrž hlasitě tak, jal: to v knížce, sledovati, za několik let dovede to většina osadníků.«

Pro jednotlivé osady jsou někteří svatí důležitější (jako patronové, uctívaní po celou ol:távu, nebo jival: oblíbení [sv. Filumena]) než v ostatní diecési, takže nemožno je v d i e c e s á l u í m zpěvníku pati•ičně (mešní pobožností, litaniemi, písněmi) respektovati; proto snad by se odporučovalo pro tahové osady zi•íditi jakési (po způsobu v brevíři obvyklém) p r o p r i u m, které by se zvlášt tisklo, aby se do modliteb pro potřebu vložiti mohlo. (Tak by bylo na př. o svatém Martinu, Klementu a pod.) Tímto způsobem by i takové pobožnosti dobře upraveny byly a tím cesta všelikému nenáležitému jich opatrování za-mezena.
IV. Překlady písní.
O nich praví Dreves 123: »Co se týká p~ekladů, musíme rozlišovati: staré hymny Ambrožovy, Prudentiovy, Fortunátovy; k liturgickému užití psané prosy a sekvence Notkerovy, I-lermaunovy, Adamovy (ze sv. Viktora) nezdají se, že by se daly prostonárodně picložiti. Velkou většinou (skoro jedině pravé Ambrožovy vyjímaje) nebyly psány pro lid, proto obsahem i formou pi-evyšují velice íiroveii lidového básnictví.« Na str. 124.: »Jinak má se to s druhou radou latinských básní 13. až 15. století. Ty jsou tak v duchu národním složeny, že často stíží jest říci, co je originálech a co překladem. Tahové písně, i když jich latinský původ je osvědčen, beze vší úzl:osti mezi lidové bráti sluší.« Sem patří na př. »Lauda Sion«, »Dies irae«. a jiné.
V. Písně od kacířú složené.
1. »Melodie a texty, jež beze vší pochyby od jinověrců k církevnímu užití složeny byly, zásadně jsem nepi-ij al.« Tal: píše Mohr, 1. C. 21. Thalhofer pak dí: »Zvláštní dilraz v církevních zákonech synodálních na to se kladl, aby katolíci nikterak nezpívali písní, jež jsou obsahu kacířského aneb alespoil od kacířic složené a jež nebyly biskupem schváleny.« — Ustanovení pražské synody z roku 1865 zní: »P í s n ě v řeči obecné, jež nejsou po l:atolicku zhotoveny, vesměs a na-prosto buc'te odstraněny.« --Synoda August. r. 1567 praví: »N a i- i-zujeme, aby z chrámů našich se vyloučily zpěvy od ]:acířů,necht si sebe více vynikají krásou melodie