—g2

byla za dobrou uznána a prohlášena výhradně za onu formu, která jedině ony melodie zpěvné obsahuje, jichž církev římská při své bohoslužbě užívá. Vzhledem k této authenticitě právně uznané nemají tudíž nikde, aspoii ne tam, kde autorita apoštolské Stolice se upřímně uznává, ani pochybnosti, ani další nějaká pojednání žádného místa «
Ale za posledních let mohli jsme pozorovatí, že staré potíže znova ,-y-vstaly, ba že nové rozpory znova se vynořily, jež čelily k tomu, aby pravost onoho vydání, jmenovitě pak pravost v něm obsaženého zpěvu bud' zlehčily anebo jakkoli napadly. Z druhé strany nenedostávalo se i těch, kdož z podobných tužeb, z jakých papežové Pius IX. a Lev XIII. tak vřele odporučovali jed-notu ve zpěvu církevním, mínili zavrhovati všecky jiné melodie zpěvu církevního vůbec, — tedy také ty, jež v jednotlivých chrámech již odedávna byly v užívání. Aby tudíž v takových opravdu krušných pochybnostech patřičného bylo získáno světla, svolala Jeho Svatost plenární shromáždění kardinálů z kongregace ritů, které na základě sezení konaných 7. a 12. srpna b. r., když bylo všecky předložené otázky zrale uvážilo, vydalo následující jednohlasné rozhodnutí: »Nálezy sv. Otců Pia IX., slavné paměti vyslovené v apoštolském breve: »Oui choricis«

ze dne 30. května 1873, našeho sv. Otce Lva XIII. v apoštolském breve: »Sacrorum Concentuuni« ze dne 15.listopadu 1878 adekret kongregace posvátných ritii ze dne 26. dubna 1883 mají platnost dosavadní i pro příště. — Co pak se týká volnosti, dle níž jednotlivé chrámy mohou podržovati si zpěv i-ádně zavedený a drahnou dobu již provozovaný, uznala kongregace za vhodné opětovati ba zostřiti onen dekret, v němž na základě sezení konaného To. dubna 1883 přísně napomínala všecky církevní představené, jakož i všecky pěstitele hudby vůbec, aby svrchu uvedené vydání zaváděli v zájmu jednoty zpěvu církevního v posvátné liturgii co nejhorlivěji a nejúčinněji, jaklcoli dle moudrých zkušeností sv. Stolice je jednotlivým chrámům strictismo sensu ne-nakazuje.
Když pak o průběliu a výsledcích jednání těchto byla podána prostřednictvím praefektů kongregace ritů zevrubná zpráva sv. Otci papeži Lvu XIII., pi•ijala jeho Svatost dekret tento, potvrdila a uveřejnila jej dne 7. července i8q:1..

Cajetanus Cart1. Aloisi-ilIasella,
S. R. C. Praefectus.
Aloisins Tripepi,
ti. R. C. Secretarius.

Úprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.)
I`Tapsal Jan Oliva, kaplan v Cerekvici. (Pokračování.)

III. Text a nápěv písní.
Text a nápěv mnohých církevních nynějších písní musí se rozhodné změniti (opraviti), nebot téměř ve všech těch písních pi-ízvuk hudební a slovní se rozchází, což jest velikou, převelikou chybou. Novou, správnou cestou dal se tu Olomoucký lcancionál ; upraveny jsou v něm skoro všecky starší písně tak, že přízvuk obojí nyní bez chyby jest. Touto cestou nevyhnutelně i ostatní zpěvníky diecésní, ne-li hned, tož jistě časem, dáti se musejí, a proto v této práci písně jeho na první místo se kladou, jestliže jinak uvedeným dříve

vlastnostem písně vyhovují. Tím zároveTi by se pracovalo k j e d n o t ě p í s n í pro celý obvod jazylca českého. Ze nynější písně kostelní opraviti nutno, zicjmě udává Lehner v »Cyrillu« p~i zmínce o písni »Hospodine, všech věcí Pane«, která tam poprvé opravená vyšla. Také Roráte v tom způsobě od něho opravena. V předmluvě ku svému kancionálku o tom píše: »Slova (českých písní kostelních) s nápěvem správně upraviti, bude pracným úkolem budoucnosti«. Proto také po vyjití Olomouckého kancionálu radostnou podává o něm zprávu hlavně z toho důvodu, že přízvuk slovní a hudební vzorně se kryjí. (»Cyrill«,