lal clo Ríma zvláštní komisi, sestávající z mužů velezasloužilýcli o zpěv gregoriauský. Komisi tuto postavil pod záštitu a dozor kongregace posv. ritů. První prací řečené ]comise byla revise onoho vydání římského gradualu, jež druhdy vyšlo z tiskárny medicejslcé a apoštolským brevem papeže Pavla V. bylo approbováno. S chutí uvázala se v záslužnou práci tuto a dostála úkolu svému talc věrně, tak znamenitě, že sv. Otec neváhal opět a opět opakovati nejvyšší spokojenost svou nad revidovaným vy-dáním tímto a prohlásiti je za authenticicé zvláštním apoštolským b r e v e m ze dne 30. Ic v ě t n a 1873, jehož obsah jest tento: »Toto vydání graduale římského odporučujeme co nejvřeleji všem církevním představeným a všem těm, již mají otcovskou péči o hudbu církevní, a to tím více, jelilcož Nám na tom záleží, aby všude a ve všech diecésích jevila se nejen v ostatních předpisech liturgických, nýbrž také ve zpěvu p osvátná, žádoucí jednota scírkví ř í m s k o u. « A nynějši sv. Otec hned na počátku požehnané vlády své potvrdil approbaci svého předchůdce klada veliký důraz na to, by se vydání tomu co největšího dostalo rozšíření. A p o š t o 1-ským brevem ze dne 15. listopadu 1878 provázel nové vydání prvního dílu »Antifonaria« římského — (ob-saženy jsou v něm Horae diurnae) —, jenž od podobné komise kongregace ritů co nejlépe a co nejpřiměícněji byl zrevidován, jakož jinak od znalcův hudby očekávati bylo lze, a připojil z v l á š t n í doporučení, obraceje se na pastýře duchovní i na všecliny pěstitele hudby církevní těmito upřímnými slovy: »Proto approbujeme jmenované vydání, jež po-řízeno prací a péčí zkušené komise kongregace ritů; prohlašujeme je za authentické, doporučujeme je vřele církevním představeným, zvláště pak všem pěstitelům hudby církevní, majíce na zfeteli ten hlavní cíl, aby všude a ve všech diecésích netoliko v ostatních odvětvích líturgie, nýbrž i ve zpěvu zračila se posvátná jednota s církví římskou.«
Než, jako tehdy, když sv. Otec Pius IX. vydal ono breve jednající o římském gradualu, vynořily se z mnoha stran přerůzné ]controverse, jež přede-vším směřovaly k tomu, aby approbaci samu uvedli v pochybnost, — takže sv. kongregace ritit musila výnosem ze dne 14, dubna iS77 authentické vydání po-

jati ve zvláštní svou ochranu —, podobně mínili i tu, když sv. Otec Lev XIII, své breve v té příčině -,yhlásil, nčktečí lidé, že — místo aby sporná věc Ic žádoucímu byla přivedena konci —jim úpině volno jest a svobodno nedbati pranic vážných rad nebo příkazů, čelících k ustálení jednotné jalo theorie tak prase zpěvu církevního.
Ano spor tento, jakmile objevily se nově vydané knihy chorální, ukázal se větším a tužším nežli dí•ívější. Zvláště na církevně-hudebním sjezdu v Arezzo, konaném r. i$S2, prudce vystupující kritika napinila zajisté nemalým zármutkem každého soudného člověka, kdo zcela správně za to má, že v otázce jednotného z p ě v u církevního přísluší první hlas autoritě sv. Stolice.
Když pak účastníci sjezdu v Arezzo předložili ve příčině této svá rozhodnutí anebo přání netoliko veřejnosti, nýbrž i formulovaná jeho Svatosti papeži Lvu XIII_, tut veden jsa dalekosáhlou důležitostí věci této, neméně pak i starostlivou péčí o jednotu a ditstojnost zpěvu církevního, jmenovitě zpěvu gregorianského, odevzdal ony přednesené tužby zvláštní komisi, již sám z kardinálů sv. kongregace ritů vyvolil, aby je zevrubně prozkoumala. Výsledek zralé úvahy a důkladné úrady vesměs vynikajících těchto mužů byl následující nález, vydaný dne io. dubna iS83: »Známá ona rozhodnutí a přání, jež ]:ongres v Arezzo minulého roku konaný projevil a apoštolské Stolici předložil, a jež vedou k tomu, bychom ve pí-íčině zpěvu círleeviiího vrátili se opět ke staré tradici, nemohou, aspoti jak nyní znějí, ani přijata ani dobrými býti zvána. Ne-bol jakkoli všem pěstitelům zpěvu církevního bylo vždy úpině volno a i na dále volno bude z vědecicých důvodů zkoumati, ]sterá jest původní forma zpěvu církevního a které fase u vývoji jeho nadešly — právě tak jako ve příčině starých posvátných ritů církevních a jiných odvětví liturgických veškerá vědecká bádání mužů povolaných byla vítána —, tož nicméně p l a t i ž j e d i n ě za authenticicou a řádně uznanou formu zpěvu gregorianského d n e s j e n t a, Icterá na základě dekretů koncilu 1'ridentslcého papežem Pavlem V. a Piem IX. slavné paměti a Jeho Svatostí papežem Lvem XIII., jakož i kongregací ritů v novém pořízeném vydání