- 82 -

ročně i širší kruhy s krásami přesné hudby církevní seznamovaly.
Vedle výkonné činnosti Cyrillské byl Konrád i literárně činným a psával ve dřívějších letech do »Cecilie«, »Cyrilla«, »Vlasti«, »Sborníku historického kroužku«, »Rádce duchovního«, Časopisu katolického duchovenstva, jakož i do Publikac král. české společnosti nauk. Hlav-ním vš+k dílem byly »Dějiny posvátného zpěvu staročeského«, jejichž sepsání za životní úkol svůj povaloval. Látku k obsáhlému dílu sbíral s pílí obdivuhod;iou jednak z odborných spisů v posledních dobách zejména v Německu dosti hojně vydávaných, jednak a to měrou vydatnou v knihovnách a archivech českých, moravských, lužických, chorvátských, haličských a vídeňských, používaje k bacání vědeckému za dřívějších let prázdnin, v posledním pak čase dovolené, jaké mu ministerstvo vyučování po ně-kolik semestrů poskytlo. Cestopisné upomínky sepsal a uveřejnil v několika časopisech. První díl dějin vydal r. 1882 nákladem Cyrillo-Methodějského knihku

pectví, druhý objeuiuý vyšel roku leto.lního nákladem dědictví Svatoprokopského. Ku třetímu se chystal, sbíraje hojnou látku.
Za tou příčinou bylo nejvroucnější touhou jeho, aby byl do Prahy přeložen, kde v knihovnách snáze lze pracovati. Dlouholeté pi•ání spinilo se o prázdninách roku minulého. A jedva že zle se usadil, náhle a neočekávaně odtud ode-šel, aby se více nevrátil.
V týž den, kdy jej stihla smrtelná pohroma, byl návštěvou na Vyšehradě a dne 6. listopadu jsme jej tam doprovodili naposled. Bezděčně šel tam naposled vyhledati si místo odpočinku.
Skromným jměním podělil různé spolky i jednoty katolické a dva bratry své. Akademii k~estanské odkázal knihovnu svou na odborné spisy dosti bohatou a harmonium. A tak v životě i smrti pamatoval na vše, co z té duše miloval.
Pán Bůh života i smrti bude tnu dobrotivým i štědrým odplatitelem.

Úprava diecésního zpěvníku.
(Úvaha ku konferenční otázce Králové-Hradecké diecése z roku 1893.)
Napsal Jan Oliva, kaplan v Cerekvici. (Pokračování.)

Návrh Drevesův, o němž výše zmíněno, a jímž by jistě při mši svaté dobrý, krásný zpěv, snad ještě působivější než zmíněnými »tnesnlmi písněmi« se docílil, nebyl by vlastně nic novéao, nebol ve »Slavíčku rajském« od Bo2ana dle »Cyrilla«, 1889, 77 tak se nachází. Návrh ten zní: »Salvo meliore judicio míním, že by bylo dobře, v té příčině vzíti si za vzor Múasterský zpěvník. Tento je úpině na stanovisku, na němž všechny naše výborné staré zpěvníky byly až hluboko do tnitlulého století. Vlastní písně mešní v něm nejsou; za to udává pro každou dobu řadu písní,
j
ež za mše sv, při Kyrie, Gloria, obětování atd. možno zpívati. Tím vyhýbá se jednak paedagogickým teYtitm pro lid, k nimž mešní písní vždy tíhly, jednak zachovává všecken užitek, zdravé jádro, jež je podkladem idee meš,iích písni. Tyto nemohou také nic více po-dati, než řadu písní, jež případné tnyšlénky ku Kyrie, Gloria, obětování .. .

vyjadřují. Takovýchto písní je však mezi obyčejnými lidovými písněmi dostatečně, takže brzy tak brzo jinak ke mši sv. skupiti je možno, k tomu pak i tu výhodu mají, že se slavnosti více přimknou, než to tak zv. písně mešní činí a činiti mohou. Bud tomu však jakkoli, tolik je jisto: to, co nyní jako mešní písně do našich zpěvníků vniklo, tak nemůže zůstati, to nemůže dlouhý čas vydržeti oproti návratu k dřívějšímu církevnímu způsobu, jenž vždy více proniká.« (122, 123.) — S tím v podstatě srovnává se Olomoucký kanciouál ve své poznámce na str. 72., jak níže udáno bude.
Dle těchto slov, jakož i přihlížeje k poměrůtn staročeským, dle nichž ně-které písně odpustky nadány byly, lze upraviti písně mešní obecné asi takto:
Při Kyrie možno zpívati:
»Gospodi, pomiluj ny«. Kd 37, 38.*)
*) Kd — Konrád: Dějiny, kT = iZehák a Trobl Rorate et laudate, Br. = Brynych: Mešní a obiadní kniha.