— 95 —

nejen upřímným ctitelem dovedných komponistů hudebních, ale také dovedných komponistek kuchyňských, mezi něž i pannu Verunku na první místo řadil.
Milí čtenářové z mladší generace asi se diví, že obecnímu pastýři taková čest a pozornost se dála, starším však to nebude s podivením. V mnohých obcích byl obecní pastýř na rovni chalupníkům a já sám vím případy, že dcery pastýřovy vyvdávaly se do gruntů. Mívalt na mnohých místech pastýi- pěkné příjmy, zvláště tam, kde bylo hodně pastvin a kde mu svěřeno bylo hojně dobytka pásti. O svato-Martinském sypání obdržel v takových obcích často více obilí, než malý chalupník vymlátil.
Čvančara měl postavení velmi pěkné. Sypání hodně vydalo, k tomu športle z vlastního býka a tak dále také hodně nesly a pak přinesl si z vojny za druhou kapitulaci hezkých pár set, které pečlivě měl uloženy. Nad to se ve světě trochu obrousil. Uměl pěkně číst a psát, na vojně se naučil trochu německy a v Haliči polsky, a pi-ivedl to až na kaprála. Za plesuru, kterou si ulovil, když v 49. roce honili v Uhrách 1Madary, »táhl graciál« a jako bývalý kyrysnik rozuměl i koňským náturám a nemocem lépe než místní kovář, který jej často brával ku konsilium nad rozmašírovanými kobylami a valachy, když si sám rady nevěděl. V léčení drobného dobytka byl pak svrchovanou autoritou v celém vůkolí a mnohému praseti a beranu zachoval život — pro řezníka. Čvančara byl si vědom svého mnohého vědění a umění, a proto také, jak jsme viděli, nemálo si na sobě zakládal. »Já mohl býti na svou hlavu učitelem,« říkával, věda, že v tehdejší době skutečně leckde na školách vesnických učili vysloužilí kaprálové, »ale mne to táhlo domů a já raději jsem ve své rodné vsi po otci slouhou, než v cizině kantorem.«
K sousedům býval velmi zdvořilý a ke všem lidem úslužný, a dohřál se na iiěkoho jen tehdy, když ublížil kdo jeho reputaci. Pastýře vůkolních obcí neměl tuze v lásce, říkávaje, že by měli sami teprve honěni býti na pastvu a přivázáni býti ku žlabu, aby věděli, co dobytek chce a co mu patří. Zvláště na Štěrboholslcého slouhu měl s vrchu, poněvadž prý ničemu nerozumí, a mohl se smíchy potrhat, když jednou viděl

jeho konsignace, které dobrý ten člověk o sv. Martinu podával, a v nichž bylo udáno, co komu toho roku pásl. Slavné tyto seznamy zněly asi takto :
»Franc Kutilů — jedno prase,
Vencl Janotků — taky jedno prase, Stará Hánělová — jedna svině, Josef Karbusů — jeden skopec
a tak dále.«
Připomínám, že takto sestavené konsignace shledal jsem i jinde já sám a že i mně způsobily veselost nemalou.
Po této extravaganci vratme se k našemu vypravování.
Ve středu večer byla poslední jenerální zkouška na Haydenovu »Missa tempore belli« a vydařila se znamenitě.
»Půjde to,« liboval si pan učitel, »vida, vida, co zmůže chut« dodal, pře-hlížeje s úsměvem svou gardu.
»Však je to také elementslcy krásná skladba,« přichvaloval si Jedlička, »člověk jakoby v ní všechny elementy mluvit slyšel, tak to hučí, bouří, livízdá, duní, není-li pravda, pane učiteli?«
»Dle náhledu starých hudebníků ano,« přisvědčil pan učitel a dal se do vy-kládání: »Staří komponisté měli za to, že ve čtyřhlasých skladbách jsou spojeny všechny čtyři elementy: v dišlCantu je oherl, v altu vzduch, v tenoru voda a v bassu země. Dle jejich mínění jest oheň nejjemnější a proto jej kladli do nejvyššílio hlasu, do sopránu; vzduch je hutnější, proto jej hledali v altu, zhuštěný vzduch stane prý se vodou, proto vodu kladli do tenoru.«
»Nu tak vida!« myslil nahlas tenorista Hašek, »pak není divu, že si při zpěvu někdy trochu zaplavu, když v tenoru je samá voda ! «
Garda se dala do smíchu a pan učitel s ní. — »Bass je jakožto nejhutnější hlas symbolem země, která jest také z elementů nejhutnější. Jak vidíte, jde škála hutnosti hlasů ruku v ruce se škálou hutnosti elementů.«
»Já se ale jenom divím,« pravil Mareček, »kde Ilayden tak pěkné myšlénky bral. «
»Tomu se za jeho času již mnozí divili,« vysvětloval pan učitel, »a samého Haydena se na to tázali a on ukazoval vždy k nebesům. Když jedenkráte provozováno bylo jeho oratorium »Stvoi-ení« a při slovech »a bylo světlo« všechno posluchačstvo v nadšení zajásalo volajíc slávu přítomnému skladateli, pozvedl Hayden ruce k nebesům a zvo-