— 75 _

divme se. Casté slýchání hudby světské, která zvláště nyní ze všech koutů k nám zaznívá, dále dlouholetý, zdčděai zvyk a zvláště záliba z dnů mladosti, kteráž svá vnitřní pohnutí v rozličných dobách církevního roku ráda připoutává na něco smyslného a nejraději na melodie, byt i nejapné a světské, tyto tí•i věci hrají v tom nejhlavnější role. Zvyk a záliba přecházejí v přirozenost, jež se narada dává přemoci a dlouhé klade odpory tak jako roubované pláně. Ono sice nese ušlechtčnou korunu, ale nepřestává vvháuěti své plané větvičky, které potřebí ustavičně odstraiiovati.
Přechod ku pícdloze
Tak málo tedy ještě odpovídá skutečnost našemu dosavadnímu snažení. Truduá to věc a ]cu práci ovšem málo povzbuzující. Leč ku všeobecnému po-vzbuzení musím dodati, že, jestli se zalcotvila idea do srdcí nadšených, pro-nikne a zvítězí, byt i třeba těch srdcí bylo málo, jako jest nás jen málo. Bohu-díky jsou srdce naše napiněna láskou a nadšením, a nebude se co obávati, že by nepřemolila naše idea stávající ne-blahý řád, pustíme-li se jen do práce s moudrou rozvahou a pevnou vůlí.
Předloha.
To se stane, předložíme-li si jisté zásady, v nichž se budeme nezvratně poliybovati. A to jest věc, kterou chci velectěnému shromáždění dnes na srdce položiti. Pravím tedy: Pěstuj každý píseií chrámovou i. v duchu církve a 2. v ducliu jazyka českého. Duch církve určuje plán, t. j. rozsah a meze k do-cílení lilavně všeobecné jednoty. Duch jazyka určuje způsob zpěvu lilavně ku povznešení vkusu,
Oddělení I.
Duch církve jest všeobecné a ustálené smýšlení o prostředcích, ]steré církvi k cíli nejlépe dopomáhají. Pracovati v duchu církve jest voliti a užívati všech těch prostředků, které církev k dosažení cíle svého uznává za nejvhodnější. Oslava Boží zpěvem lidu jest též jeden z cílů církve, z čehož jest video, že nelze dobře pěstovati zpěv lidu bez ducha církve. A tak úloha naše první jest pěstovati píseii chrámovou v duchu církve.
Duch církve určuje plán, t. j. rozsali a meze, lcteré se obecné písni vykázati

mají. Pohlédněme tu opět na zpěv liturgický. Liturg není nikdy v rozpacích neb v pochybnosti o tom, co a kdy má při bohoslužebných úlconech zpívati. Církev sv, se o to postarala, aby do všech podrobností určila a naznačila, ledy, co a jalo se má zpívati aneb aspoá zpívati i-4ůže. Ředitel kůru pohlédne před tou neb onou slavností do direlctáí c, do rituálu, pontifikálu neb processionálu, a sezná lined celý plán, rozsah a meze své činnosti.
Zde mi řeknete: Ale to jest jakýsi druh zotročování ducha, když se mu kladou takové meze, a mohlo by to míti povážlivé následky, ]cdybychom měli takové mezníky i ve zpěvu lidovém. Leč to se jen zdá. Tyto meze nejsou v liturgii ničím jiným leč tím, čím jest na př. staviteli rozpočet neb míra nebo zákon esthetický. I velesmělý duch stavitele naki•iveuýcli věží v Yise nemohl jíti dále za vypočítání mezí těžiště. Při tomto obmezení mohl se rozepnouti duch jelio, jak jen toužil, lc vymyšlení vhodné formy a ornamentů atd. A tak i v zpěvu liturgickém. Církev určuje, co se má zpívati, podává to nejnutnější již hotové, liturgické knihy s cliorálem, podává základ, bez něhož by nebylo obí•adnílio zpěvu, ale při tom zůstavuje rozsáhlé pole duchům ]c činnosti vlastní. Skladatelům naskytá hojný materiál ku spracování a ředitelům kurů dovoluje vy-stoupiti na základu chorálním k ozdobnému zpěvu i k hudbě instrumentální. Liturgické slovo a chorální melodie jsou ústředí, z něhož takřka do nekonečna se mohou rozcházeti obory a kruhy sna-živosti jednotlivců, jen když tyto kruhy nepřestávají míti slovo a chorál za svůj střed. Tím právě ukazuje se ta veliká, podivulioduá, všesvětová jednota, která musí každému nepředpojatému imponovati.
Takováto jednota musí i nám býti vzorem, chceme-li vůbec platně obecný zpěv chrámový povznésti. dusíme míti také těžiště a střední bod, z něhož bychom všichni vycházeli a všecky z něho vycházeti učili. Každý jednotlivec musí podobně jako liturg býti jist a bezpečen beze vší neurčitosti a pochybnosti.
Co jest středním bodem pěstování obecné písně? Určitým a jistým ústředím jsou zde jako tam a) melodie chorální, potom b) důstojnost myšléuek a slov, jakož i c) zákon církve, který vy-kazuje meze obecnému zpěvu. Od těchto