— 68 —

Každý z nás tuším ví, že ony texty mají se zpívat; že nedovoluje se, ani aby se zcela vynechávaly, ani aby se svévolně za jiné texty vyměňovaly. Biskupský ceremonial patrně ani za možné nepokládá, že by kůr vynechal Introit a Communio ; slova této knihy závazné uvádějí jako věc samozřejmou zpívání Introitu,*) antifony Communio a částí ostatních. Netřeba široce dokládat, že větší rozmanitost pěstuje se tam, lcde zpívá se vždy případné Offertorium, nežli opakuje li se po celý rok snad »Ave Maria« aneb »O silutaris hostia«.
N) Vedle textů pěstuje církev rozmanitost ve zpěvech, i ve skladbách i v provádění skladeb.
Budiž krátce toho dotknuto, že p ř e d e v š í m církev pro svoji liturgii od svého počátku nařizuje a pěstuje chorál, jemuž říkáme zpěv Gregorianský (»cantus Gregoriauus«). Širší o něm výklady po-jaty jsou jako vždy před tím také letos v program našich cvičení.
Chorál jest jednohlasný, harmonie postrádá; za to však má nejen jakousi rozmanitost melodickou, nýbrž jest spíše nepřeberným pokladem původních, zcela zvláštních, charekteristických m e 1 o d i í, které přes mnohá sto-letí svého věku nestárnou a se neotírají. Též jest chorál vzorem svobodného, nespoutaného, rozmanitého rytmu. Pilným pěstováním chorálu již docílí kůr veliké rozmanitosti.
Po chorálu nejvíce schvaluje církev harmonické skladby slohu Pales t r i n o v a. Skladby ty jednak úzce se pojí k chorálu, ano po stránce melodické a rytmické z chorálu vyrostly; jinak vynikají zvláštní uměleckou krásou a důstojností náboženskou, skrze niž pod-statně se liší od skladeb světských.
Rovnou měrou k liturgii se hodl harmonické skladby mistrů nyn ě j š í c h, jestliže byt ne toninou a harmonickým materialem, aspoň důstojností podobají se slohu Palestrinovu a liší se od hudby světské.

*) »Interim cessat sonitus organorum, et Chorus incipit 1 u t r o i t u m. (Caerem. Ep. lib. II., cap. 8, U. 30.) ,Episcopus legit C o m m u n i o-n e m ex libro, quae etiam cantatur a Choro post Agnus Dei,,, post quam Episcopus sumpserit communionem.,, (Ibid. n, 78.). — Kúr nelze nazvat v pravdě reformovaným, nezpívá-li při slavné neb zpívané mši také tyto dvě částky.

Jaká rozmanitost uložena, jaké bohatství nahromaděno pro každý kůr čilejší a snaživější -. e sbírkách takových skladeb harmonických! Díla Yalestriny jediného zahrnuta jsou ve 32 svazcích foliových. Orlando di Lasso jest ještě bohatší. Jaké poklady chovají v sobě sbírky vydané od Proskeho (»Musica divina«), Commera (>,Nlusica sacra<,), Ha-berla (»Repertorium musicae sacrae«), Surzyriskiho (,>~Ionumenta Musices Sacrae in Polonia«), Liicka a j.! Vedle toho značný jest počet skladeb nové doby, ]steré požadavkům katolické liturgie vyhovují.
Sestavíme-li si material tento veliký v stručném přehledu, shledáme, že jsou po ruce skladby dvoj-, ti-íhla,ué, ale též dvanácti-, šestnáctihlasné; skladby pro sbory malé i pro sbory velké, pro hlasy mužské i pro hlasy smíšené, pro začátečníky i pro zpěváky pokročilé. Jsou zastoupeny skladby homofonické, vedle nichž polyfonie rytmická i imitatorní nakupila bohaté zásoby svého vzácného, uměleckého zboží.
Kůr, který vůlí církve se řídí v této věci, má dost na vybrání a nemusí po celý rok mlít pořád jedno.
Budoucím rokem konáme třistaletou památku úmrtí Yalestrinova (i 2. února 1594); budiž nám památka ta podnětem k nové čilosti a pilné práci v harmonické polyfonii.
Y) Konečně zbývá ještě prosti-edek na docílení rozmanitosti v hudebních výkonech kůru, a tím prostředkem jest u ž í vání varhan. Varhany církev jednak připouští, ba schvaluje; jednak zas obmezuje ano i přímo zakazuje v ně-kterých dnech církevního roku. Obecný zákon o varhanách a jich užívání obsažen v i. knize Caeremonialu biskupského, kap. 28.
Varhany naprosto se zapovídají na neděle Adventní a postní, kdy koná se bohoslužba v barvě fialové. Vyňata jest třetí neděle adventní a čtvrtá postní, kdy se dovoluje na varhany hrát.
Při m š i z a z e m ř e 1 é smí se užívat varhan jen ku provázení zpěvu beze všech předeher, meziher, doher; jakmile se přestane zpívat, mají umlknout i var-hany »in Missis Defunctorum silent organa, cum silet cantus«. (Caerem. Ep. 1. C.).