katol ckoli	pOS-v, tlloll
CYRULSZÉ.
Majitel, vydavatel a
1893, Ročliík XX.	F. J. LESNER.	Číslo 9,
- ~ 111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111111IIIIIIÍIIIIIIIIIIIIIIIIÍIIIIIÍIIIIÍIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIUIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIUIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIilllllllllllllllllllld
Sedmé exercicie Cyrillské.
Církev u Iil;urgii háií j e d n o t u , u lednol; pak pěstuje r o z m~ n i l; o s l;.
Proslovil Msgr. Dr. Josef Pachta.

Zásady, o nicliž se'krátká zmínka stane, nejsou nám neznámy; bylot o nich řečněno, také se o nich psalo. Úkolem naším tedy dnes bude, abychom zásady ony živě si na n•o v o p i i p o-m u ě l i a dle nich pak konání své upraviti se vynasnažili. — Církev slovem i příkladem svým každého z nás nabádá, abychom sami také co nejrozhodněji hájili liturgickou jednotu; v mezech pak stanovených abychom pěstovali velkou rozmanitost.
I.
Církev v liturgii neustupně li á j í jednotu. K tomu lze dodati, že církev jednoty liturgické ani vzdáti se nesmí, chce-li zachovati jednotu víry.
Papež Coelestinus I. (i 432) biskupům Gallie takto píše (epist. 21.) : »Obsecrationum quoque sacerdotalium sacramenta respiciamus, qua-- ab Apostolis tradita in toto mundo, atque in omni Ecc]esia catholica u n i f o r m i t e r celebrantur, ut legem credendi statuat les supplicandi«. Tajemství kněžských modliteb (liturgie) pi•ijala církev od Apoštolů a stejným způsobem je slaví po celém světě tak, aby j e d-notným zákonem modlitby stanoven by1 zákon jedné víry. ' a odpadnutím od víry v zápětí následuje odpadnutí od liturgie a bohoslužebná

nevázanost, čehož dokladem jsou dějiny protestantismu a v naí době cliování se starolcatolíků. Víra a liturgie co nejúžeji jsou spojeny a na sobě závisejí.
Víra tedy se skrze liturgii projevuje a z liturgie zase 1 z e poznat víru, tak že o všech náboženských společnostecli lze říci: jaká víra, jaké náboženství, taková i liturgie.*) To co o liturgii pravíme, že jest živou či vtělenou theologii, obrátil kdosi*') ua posvátnou liudbu ,,eine Inu s t c a d i v i n a will nichts anderes als eine lebendige Theolo‑
Apud wnnes gentes Christianorum simul et paganorum qualis ťuit religio, talis ť u i t 1 i t u r g i a.- (J. Berthier, Tradatus de locis theologicis, pag. 432.) Liturgie jest svědkem vír)' nad jiné důleiitým, o čemž dogmatik Perrone asi takto se vyslovil: »Maximi faciendam esse aucto ritatem sacrae liturgiae, eamque habendam uti t e. stem o m n i exceptione majorem traditionis e t Ecclesiae fidei.,,
Roku 161o. po majestátu Rudolfově, v době velké rozháranosti náboženské u nás, děkan Roudnický nejvyššímu kancléřiLdeiikovi z Lobkovic podává zprávu o dvou heretických faráiich jeho patronátu, jak následuje : »Parochi illi duo a festo S. Georgii confirmati Parvulis porrigunt, Missali non utuutur, uxorati sunt, omuia Boémice peragunt et nil Haeretici intermittunt, etiam diem Hussii sollennem indixerunt.,, Takovou liturgii prováděli faráii na stalcich předního katolického horlitele! Děkau maje to za světlý důkaz jich bludařského smýšlení naiídil jim, aby od sv. Havla jinam se odebrali. (Archiv arcibiskupský).
*') 'Poriž M e r g n e r, protestantischer Stadtpfarrer von Erlangen. (Musica sacra 1893, pag. 54)