55 -

Jeduvly další bylo pochybné. Čest však budii oněm zbylým členinn Cyrillské Jednoty, že ji věrni zůstali i na dále a padnouti ji nedali. Ovšem i vdavky odloudily nám některé soprány i alty; také zase jeden faktor, se kterým jsem do poslední chvile nepočítal. Neštěstí na nás přikvačilo, a já ubohý jinak neviděl, nei že Cyrillská Jednota Svojšická, tento stromek nulou vypéstěný, potem mým zalévaný, po takovém rozkvětu a s tak slibným ovocem zajíti a uschnouti musí. Mnozí osadníci r,iejmě se pronášeli, ie osada svou „perlu«, kostelík náš svou chloubu a slávu ztratí. Než tak zle nebude, pomyslil jsem si; a kdo v Boha doufá a ruce ve klín nesloží, ten zoufati nemusí
Než i toto padlo na váhu: Jednota ztratila i svého hditele hudby ! V r. 1884 odebral se totiž vdp. děkan Rajský na odpočinek, a já, jeho kaplan, osaměl jsem v duchovní správě, — musel jsem býti tedy u oltáře. Jednotu svou samé sobě jsem na choru pienechal, nemoha vice výkony její iíditi. Cvičitelem jsem sice zůstal, — ale v rozhodné chvíli při ní jsem nebyl. K svému žalu jsem brzo u oltáře postřehl, jaký strach pojímá v těžších větách hudebních naše zpěváky; i ne-zbylo nic jiného, než z repertoiru našeho vypustiti těiší skladby, jako Wittovu mši „in hon. sc. Luciae* a druhou „in hon. sc. Caeciliae« a k provozování předkládati jen snažši skladby mešní od Stehleho, Rampise, Hrušky, Smolíka, Sychry, Singenbergra, Kaima, Diebolda aj. Změnu tu my, Cyrillisté, těžko nesli ; kdo okusí již lepšich vybranějších pokrmů, tomu jednodušší krmě ani již ne-chutná. Však co platno, když jen tak jsme se s výkony svými »nad vodou« udržeti mohli ; o pouti a kdykoli nějaký host zpívanou mši celebroval, došel jsem si na chor mezi své Cyrillisty a něčím ,vy-branějším,, mlsnost svou jsme ukájeli. "Zástupcem mým v iízení sboru stal se p. herd. 5indler, dosavadní pieochotný varhaník. Kdo jest on ? Snad jest učitelem? Nikoli; na zdejši 4tiídní školu — z principu asi — dosazováni učitelé v hudbě málo nebo zcela neznalí, a ti, až na malé výjimky, Cyrillské Jednoty se stranili. Teprv r. 1890 piidruiil sek Jednotě naši jeden p. učitel, a toho r. 1893 vystiídal druhý. Varhaníkem naším, — z ochoty toto místo zastává beze všeho honoráie, jelikož záduší je passivní a osadníci honorovati se ho zdráhají, — zaslouiilým tedy varhanikem našim po více jak 15 roků je ctěný pokryvačský mistr zdejší již jmenovaný ; a ten železnou pílí svou a při svém nadáni tak hudebně již pokročil, že skladby homctonní, byť i vicehlasé, dobře diriguje a mnohdy i průvod varhanami náležitý ještě obstarává. Akklamaci ho Jednota r. 1885 zvolila mistoředitelem.
O dirigenta bylo postaráno. I farní pěveckou školu jsem zařídil, a za necelý rok vypinil jsem novými zpěváčky liturgický náš sbor, abych ho sesílil aspoii co se týká počtu hlasů. Do těžkých skladeb jsem se s nimi nepouštěl; mše sv. dával

jsem piečasto zpivati jen gregoriauským chorálem; jen pro změnu a pro dobrou vitli starších Cyril-listů nacvičil jsem různých 4hlasých Gradualií a Ofťertorií s piíslušným textem liturgickým. K tichým mším sv. nacvičil jsem výbor 4h1. mešních skladeb z „Písni duchovních« pro smíšené sbory od Holaina vydaných, jež Cyrillisté všichni rádi zpívali. Mešní pak skladby shora jmenované, ze starého repertoiru, zase znovu jsme nacvičili, — tedy píi starém jsme zůstali, ale novými silami jsme to prováděli. Neovšednily se nám skladby ty, ani vloiky, ježto jsme hojný výběr v nich měli, a zpívaných mší také tolik do roka nebylo, jako jindy, kdy dva kněií v duchovní správě zde pracovali a každou neděli a svátek Cantata missa siouiena byla.
Během těch posledních 6 roků tiikráte jsem farní pěveckou školu Cyrillskou oteviel; láků se přihlásilo vzdor tomu, že naše otec farni jen 650 duší čítá, vždy dosti. Zkušenost ale trapnou učinil jsem po dvakráte s vycvičenými hochy, — sotva jsem je zaiadil do liturgického sboru, rozprchli sc mi, ten po práci, ten do učeni atd. ; protoi posledně jen divky jsem cvičiti počal, a naději se, že i pilnějšími i poslušnějšími ovšem jsouce i déle také pii Jednotě vytrvají, že mutaci hlasu tak piílišué nepodléhají a platnějších služeb jí prokáiou.
Lonského roku čítal náš výkonný sbor 6 sopránů, 6 altů, 4 tenory a 4 bassy, k nimž piidru ieuo letos i 12 dívek z farní školy pěvecké. Nynější repertoir náš obsahuje 12 mešních skladeb 4hlasých, 6 Pange lingua rovněi 4hlasých, Gradu. alií, Offertorii a motett počet objemný. Loni nově nacvičena zhlasá mše „in hon. sc. Petri et Pauli« od Rennera, letos clo konce roku doučíme se ještě 2 mešním skladbám 4h1. od Leitnera a mši „in hon. s. Infantis Jesu« od Stehleho. Zakoupili jsme sobě také 5 sešitů Ettových motett a ,,Kirchenges;nge« latinských, 4hlasých vděčných to skladeb. K papežskému jubileu nacvičeno Zanglovo 4hlasé ,,Haec dies quam ferit Dominus«, ku svěcení kříže v poli nacvičili jsme Stehleho ,Jesu rex admirabilis«. A že Jeho Eminence nejd. p. kardinál-arcibiskup u nás 20, června svátost biimování udileti chtěl, nastudováno a provedeno při té slavnosti: \N ittovo 4h1. EcCe sacerdos magnus«, antiphona k sv. Václavu aEja ergo«, auctore ignoto, pěkná čtyřhlasá skladba s dvojitým canonem ; při mši sv. zpívána mše obecná z kancionálu sv.-Janského na motivy starých rorátnich písní (piíloha „Cyrilla«, r. t88o), „Pange lingua« vzato Sychrovo ze II. přil. ~,Cyrilla,,, 1886.
Opravdu k velké vděčnosti si nás zavázal pan Antonín Milzer, varhanám z Kutné Hory, který loni s malým nákladem (312 zl.) varhany naše opravil a dopinil, tak ie pro skladby naše Cyrillské nyní teprv vhodny jsou, dostavsc tří no-