meus«, leč nikoli zoufale. Ozývá se tu nejen bolest a výčitka, ale spolu i ta láska Ježíšova, která by byla hotova odpustiti hned. Proti slovům Páně, kteráž se homofonně a klidně nesou, po-stavena jsou hned u velikém kontrastu ohavná slova Jidášova, jimiž udával žoldnéřům Pána: »quem osculátus fúero, ipse
hoc	malum fe-cit
f I	I	n .

est, tenéte eum.« Výtečně naznačen jest úžas, který se v nás probouzí při tomto skutku: to zlé znamení dal ten, jenž políbením spáchal vraždu! Vystoupí tu neprve spodní hlasy s neobyčejnou vehemencí a hned za nimi svrchní lilasy, což dělá veliký dojem:
si	gnum,	qui per	ú-scu-lum

hoc	malum fe-cit	si	gnum,	qui per	ó-scu-lum
hoc malum fe-eit	si - gnum,	qui per	ú -scu -lum
hoc malum fe-cit	si - gnum,	qui per	ó -scu -lum
Leč hned se také vyličuje, kam to zbědovaný ten učedník přivedl:

In	- fé	lix	
	I	I	

			
Neštastník ten, pohodiv mzdou krve, na konec osidlem se oběsil:

et	in fi	ne lá	que o
et	in fi - ne	lá - - que - o
et	in fi	ne	1á que-o	se	su - spén - dit.
_-et	in ti	ne lá	-	quo o

jakou památku po sobě zůstavil, to bolně vyjadřují slova: Lépe by mu bylo, kdyby se byl nenarodil člověk ten. Zdrženlivým tonem vyslovují tuto sadu tři hlasy, jakoby se jim tajil dech nad příšerným tím skončením.
Skladby Mittererovy jsou v pravdě dokonalé. Jejich hlavní přednosti jsou mistrné rozčlánkování, přirozenost, bohatství myšlének a správnost liturgická. Nehledá effektů; jest dobře znáti, jak se jim vyhýbá, jakou reservu si ukládá, aby nevybočil z mezí a zůstal přiroze

ným. Slova Responsorií poskytují ovšem veliký a svrchovaně lákavý podklad k hudebním koncepcím a neodolatelně probouzejí fantasii; leč potřebí jest duševní rovnováhy a klidu, aby věc ne-byla přehnána ledajakými pathetickými frásemi divadelními aneb dokonce sprostou sentimentálností, kteráž jako zlá náklonnost všude se chce vtírati a vládnouti. Dále potřebí jest opravdovského ť3o2ího daru, ducha myšlénkami hojně nadaného, bez něhož by se, tuším, nikdo neuvaroval jednotvárnosti. Spracovati