— 47 —

sleduj charakterisování, přehrej si tu skladbu dvakrát, ti•ikrát, a uvidíš, že se s ní spi•átelíš; poznáš, jak trefně a ne-nuceně se tu hudba pojí s myšlénkou. .lelodie uvízne ti v paměti, zde onde se ti v mysli ozve, zase se k ní vrátíš a časem vždy ji rád uslyšíš, obzvláště, dostane-li se ti toho, slyšeti ji v před-nesu tak veskrze dokonalém, jaký se ozývá na kůru svato-Vítském. V tom případě ti radím, abys vzal partitury s sebou. Budeš z toho míti mnohonásobný užitek a veliké potěšení. Pře-svědčíš se, s jakou svědomitostí se tu zpívá. Zde se zajisté ani jedna notička neztratí, každou k svému podivu zi-etelně a určité uslyšíš. Tu poznáš, jaký život jest v těch mrtvých notách, který se v špatném přednese aneb na klaviatui-e nezjeví. O tom tě ubezpečuji ze zkušenosti. Nlámt ve zvyku, že si ve prázdných chvílích vypisuji partitury z Proskeovy » Musiea divina«, kteréž si pak pi-ehrávám. Leč skladby ty teprve tenkrát přilnou mi k srdci, když je bud v živém a uměleckém přednesu v zámku uslyším, aneb když si aspoti takový před-nes pi=edstavím. Věru, byl jsem vždy unesen a podivením napiněn, kdykoli jsem zpěv ten na partitui-e sledoval. Jaká akuratessa, jaká věrnost do uejtnenších podrobnost!! Kdo se obírá se sbory, ten ví, jalo mnoho se ve zpěvu tratí, jak se ve všeobecném hlomozu brzo ten, brzo onen hlas za jinými schová a kolik mezer se v něm dělá. O věru jest to pi•etčžká práce, kteráž muolro potu a času vyžaduje, trsají-li se zpěváci přivésti k určité a jasné intonaci, aby nehledali teprve tón v oka-mžiku, lady již má zníti a nespoléhali

se na jiné, potom zvláště, aby hlásky zřetelně vyslovovali a slova v celosti pronášeli. Obyčejně bývá slýchati muolro slabik, ale žádných slov, což v polyphonii způsobuje nesnesitelný chaos. A když se i tomu všemu pěvcově již přiučili, ještě bývá daleko lc náležitému přednesu. Tot teprve tělo bez ducha, spad sličné tělo, ale mrtvé. Nebo kde zůstává ještě ono kouzlo, které činí zpěv zpěvem, vlastní život, to volné lehké přirozené pohybování se v taktu, jehož rázů nelze na hlasu znamenati, ta stejno-měrnost, s kterouž každý hlas o sobě slovo úpině stejně vysloví, pi-ízvuk označí a zas ustoupí, jemně zakončí a odechue? Kde jest ta obrovitá síla, která tak stradno, takřka sama sebou se vyhrne, a zas, jakoby dotknuta, znenáhlá se upozaduje, aby učinila místo tamtomu hlasu, který již v té chvíli nad ostatními dominuje jako král, před nímž se ochotné a poslušně hlavy všech uklánějí? Kdo jest to lahodné šplounání piana a ten zanikající zvukový vánek, ozvěna a stín, který už sotva znamenáš? Kde ten cit, který víc mluví než slova, který opanovává tvé srdce, tak že je vodí, kam chce, k radosti, plesání, jásotu, k obdivu, povznešení, k lítosti a slzám, k utěšení a rozrušení, k sladkosti a zas k polekání a hrůze?
Milý čtenái-i jen to zkoušej se svým sborem, a když se ti to nebude hned a snad i dlouho dařiti, pak přijd sem, dej se pokořiti a rád, ta pokora ti mnoho prospěje, mnoho získá", pro sebe a pro své milé ovečky; ted budeš moci i náležitě oceniti přednes ten, leterý tu uslyšíš, jejž bys snad jinak jen ledabylo nechal kolem uší zníti.	(Pokračování.)

Obecná Jednou Cyrillská.
DOPISY.
Morava. Diecése Brněnská.

Z@ ZhOře u Jihlavy. Přemáhati obtíže a odstraňovati překážky položené v cestu reformě zpěvu chrámového zaváděním chorálního zpěvu není věcí tak snadnou, jak na oko se zdá. Kdo se pokoušel o takovou změnu, ten nám přisvědčí, ie jest k tomu tieba lhostejnosti a vytrvalosti až úžasné, píle ohromné. K iadě mužů těmito vlastnostmi s do-statek ozbrojených uvádíme dnes pied očima ve

řejnosti dp. faráie Františka Miču, bývalého koo peratora, zakladatele pěvecké školy a Cyrillské Jednoty v Měiíně.
Co se nepovedlo jeho předchůdcům na tomže působišti, co rozbilo se v nejlepším o úskali za nepřekonatelné konstatované, to zmohla nezlomná jeho vytrvalost, nevšední píle a mysl čistá, jen po dokonalosti dychtící. Jsme uneseni, máme-li popi-