-37_

časně, bud střídavě se sborem mužským zpívali, dlc svědectví mnicha Balbula, jež obsaženo v těchto veršících:
Nunc vos o socii cantate laetantes: Alleluja, Et vos puerulli respondete semper: Alleluja, Nunc omnes canite simul: Alleluja. (Nyní, druhové, pějte radostně: Alleluja, A vy, hošíci, odpovídejte vždy: Alleluja, Nyní všichni zpívejte společně: Alleluja.)
Slova tato charakterisují již částečně povahu zpěvu toho slovem »laetantes«. Zpěv veselý, melodický.
Mnozí [nají za to, že za doby papeže toho zavedeny též varhany do církve. Modelly pneumatických varhan nalézají se již na starých náhrobcích římských. Lze je tudíž považovati za nástroj velmi starý. Ovšem z počátku byly velmijednoduché. Též sv. Augustin se zmitiuje o varhanech. Dp. Konrád, náš historik hudební, mluvě v díle svém »Dějiny posv. zpěvu staročeského« o varhanech, ještě ve stol. XIV. nazývá je »netvorem s klávesy na pftl střevíce širokými, na něž nemohl hráč dokázati více, nežli

zpěvákům tón melodie udati a při něm je udržeti« (str. 197).
Velmi požehnanou pro umění církevní byla doba Karlovců. Zvláště Karel Veliký byl velmi nadšen pro Rehořský chorál, jejž po celé říši své rozšířiti všemi prosti•edky se snažil. Sám byl též dobrým hudebníkem a složil prý test i nápěv hymnu »Veni Creator Spiritus«.
Vydatným podporovatelem v snahách jeho by1 mu klášter sv. Havla, kam při-neseno bylo Romanem, žákem školy římské, Antiphonarium sv. Rehoře, a mniši ve zpěvu vycvičeni. Ve chrámě kláštera toho rozléhal se téměř po celý den zpěv řeholníků, ano i za noci scházívali se mniši k hodinkám.
Též ve škole v Metách a školách quadrivialních pěstován zpěv soustavně.
'L kláštera sv. Havla vyšli mužové v oboru hudby velmi proslavení. lak jmenuji pouze Tutila, jenž i hudbu instrumentální pěstoval a Notkera Balbula, oba nadšené pěvce sequencí.
(Pokračování.)

Matutililtm Teitebrarum tir metropolitním ehr,,ínlu Pané,
Vypravuje Clemens Kuffner. (Pokračování.)

Cantus. Altu-.

Tenor. Eassus.

Přítomná skladba, kteráž vyličuje modlitbu Páně na hoi•e Olivetské, po-chází od Benátského mistra Giovanni Croce, jehož narození padá do polovice 16. století. Tímto zpěvem ještě jednoduchým a vi-elým vhodně otvírá se řada klasických čísel, jimiž se dodává sv.

In mon -	te O - li

officiu neobyčejného lesku, rozmanitosti a oživení. Mistrná přednáška Foersterova sboru nejlépe se ocení sledováním partitury. Aspoti částečka zpěvu tolio necht i čtenáři poslouží ku osvěžení a oddechu.
vé	vit ad	Pa - - tretu: