— 36 —

slabika bud přirozeně neb polohou dlouhá, nesměla se krátce zazpívati, a naopak na slabiku krátkou nesměla připadati delší doba. To bylo ale příčinou, že se melodie k větší pestrosti vyvinouti ne-mohla. "Těchto pout zbavil zpěv sv. Řehoř, příjmím Veliký (590—604). Zavedl totiž místo časomíry rythmus rhetorický, čili přízvuk slovný ve zpěv a tím po-ložil základ pi•ekrásným jubilacírn. Při-pomenouti tu třeba jenom mnohá a rozličná NAlleluja«, jaké po Graduale zvláště v čase velikonočním se zpívala, a na nichž zvláště bohatou modullaci znamenati lze.
Ovšem mnozí skladatelé zabíhali tu do krajností, zvláště v sev. Africe, kde tehdy kvetoucí církve byly, a kde se zpívalo Alleluja, jež mnohdy i čtvrt hodiny trvalo.
Zavržení časomíry zavdalo příčinu dlouhým sporům o to, jak vlastně zpívati se má. Jedni přijímali se sv. Řehořem přízvuk slovný, jiní i ten zavrhovali, řkouce, že bezpřízvučně čísti se má text zpěvu. Přízvuk slovný zvítězil.
Snahou sv. Řehoře bylo zavésti v celé církvi jednotnou bohoslužbu s jednotným zpěvem. Za tím účelem sbíral pečlivě zpěvy v celé církvi rozšířené a jsa výtečným hudebníkem, též sám zpěvy skládal. Připisuje se. mu 9 hymnů původních. Všechny zpěvy pak, jak staré tak nové uložil v knize zvané »Cento« čili »Antiphonarium Centonem«. Kniha ta, jež ustanovena normou pro celou církev, přikována byla řetězy k oltáři v chrámě sv. Petra, by včas potřeby neb sporu lze bylo v ní nahlédnouti.
Antiphonarium toto opatřil sv. Řehoř notami. Vynález not spadá v dobu mezi sv. Ambrožem a Řehořem. Však nejsou noty ony »neumy« zvané ničím jiným, než pomůckami mnemotechnickými, které svým tvarem melodii na pamět naučenou vybaviti měly. Neuma č, pneuma ( vsúux) vlastně znamená dech. Ve smyslu přeneseném pak znaménka, značící skupinu tónů, jež jedním dechem vyzpívati se mají. Neumy podobaly se našemu. těsnopisu ; bylyt to háčky, tečky, čárky tu rovné, tu zahnuté, dolů, nahoru, dle toho vystupovala-li melodie či klesala-li. O mnoho-li zpěvák hlas zvýšiti má z not, těch poznati možno nebylo.

str. ii9, popírá, ie by by1 zpěv ambrosianský se Hdi1 časomírou.

Nesnadný úkol naučiti zpěváky tolika melodiím na pamět pi-ináležel nové škole založené sv. Řehořem. O zařízení školy té podává svědectví biograf sv. Rehoře Joannes Diaconus. Pro zpěváky za~ízeny byly dva byty. Jeden při chrámu sv. Petra, druhý v Lateráně, kde se dosud ukazuje na diikaz vytrvalé píle sv. Řehoře lože, s něhož sám, churav jsa, zpěváky cvičil, a na důkaz jeho přísnosti metla, kterou pořádek mezi nimi udržoval. Ve škole cvičeni hoši, kteří dospěvše stali se komorníky papežskými. Zpěváci stáli při službách Božích kolem oltáře »in corona« (v kruhu).
První představený sboru jmenoval se »primicerius«, tři »paraphonistae« a jeden »archiparaphonista«, jenž podával papeži zprávy o zpěvácích. Zpěvákům udělováno podjáhenství, nikdy presbyterát. Představení ti požívali veliké vážnosti, tak že mnozí i tiary dosáhli, a primicerius z pravidla při volbě papeže hlas měl.
Škola ta stala se středištěm vší hudby církevní, nebot z ní vycházeli k nově pokřestěnýfn národůfn učitelé zpěvu s opisy authentickými Řehořova Antiphonaria, aby je cvičili v dokonalém a přesném zpěvu římském. Takovými opisy, uchovalo se Antiphonarium, jehož původní exemplář požárem se ztratil, dobám pozdějším.
Jakožto další zásluha připisuje se sv. Řehoři uvedení čtyř plagálních tonin v hudbu. Však toho nelze s určitostí tvrditi; jiní totiž mají za to, že již dříve plagální toniny byly uznány a že jen proto se mluví před sv. Rehořem o čtyřech toninách, že tonina authentická se svou plagální za jednu toninu se považovala. (Kienle, Choralsch., i i9.)
Nábožné tradice vypravují, že kdykoliv sv. Řehoř v oboru hudby pracoval, že byla při něm vždy bílá holubice, — viditelný prý to Duch svatý.
Zpěvem Řehořským dosažen ideál zpěvu liturgického. Věčně krásné melodie jeho ozývaly se po tisíc let v církvi, a nyní počínají znova rozkvétati. (Kienle, Choralsch., 120.)
Na dráze sv. Řehořem započaté po-kračoval papež Vitalianus (j 669). I on pečoval o dobře zřízený sbor. Pro hochy, již ve zpěvu cvičiti se měli a »pueri symphoniaci« se nazývali, zřídil »parvisium«, kde vychováváni a živeni byli. Ti pak při službách Božích bud' sou-