a Communío, též i někdy Graduale neb Offertorium, když potieba káie, piednáši se při kaidé zpívané mši svaté chorálně z Graduale Romanum. Po všechny neděle adventní a postní zpívá se vše chorálně z Graduale Romanum.
Dluino zmíniti se též o mé pěvecké škole, v níž vyučuji školní dítky zpěvu církevnímu. Na začátku školního roku 1889 piihlásilo se mi 6o dítek z české školy a 96 dítek z obou německých občanských škol, které jsem po celé tři roky ve dvou oddělenich (české a německé Po 4 hodinách týdennich cvičil. "L těch zůstalo mi na sklonku roku loňského úhrnem 4 děvčata z německé školy, kdežto z české školy ani jedno dítko se neudrželo. Na to jsem zase na začátku lonského roku školního nový zpěvný kurs zahájil, do kterého se 12 děvčat z české školy piihlásilo, ale již ku prvnímu cvičení ani jediná se nedostavila. Z německých obou občanských škol se $6 dítek přihlásilo, ale v této krátké době se jich jenom 8 udrielo. Těchto 8 malých dítek se týdně dvě hodiny ve zpěvu cvičí. Jak vidno, jest to obraz velmi smutný, ie ze 1400 žáků a žakyň tak skrovný počet malých zpěváků ku zpěvu kostelnímu se hlásí, a ještě smutnější jest to pro mne, když po tak dlouhý čas pracuji skoro nadarmo. Táži-li se, kdo jest toho vinen, s bolestí odpovídám: rodičové, nebol děti nemají rozum.
Jest zde hojně pp. učitelů zpěvu znalých, ale ze všech piichází občas jenom jediný pan učitel Menšík, který tenorovým hlasem svým kostelní sbor doplňuje
Jest rr>i téi promluviti o zpěvu lidovém, který jsem od r. 1894 až do r. i886 zimniho času kaidý pátek ve škole cvičíval. Lidé se naučili za tu dobu: českým nešporám, litaniím loretanským, veškerým písním z Lehnerova kancionálku a některým ze Svatojanského kancionálu a jiných sbírek. Ačkoli tyto písně se už po dlouhá léta zde zpívají, přece se dosaváde mnohým lidem nelíbí a raději by si pláli zase ty staré písně i s těmi ,kramáislzými- nápěvy.
Yři této příležitosti, ačkoliv už dosti pozdě, plece doplňuji program kostelního sboru pii svěcení zdejšího chrámu Páně, za jehož ohlášení jsem byl v »Cyrillu,,, 1885, na str. 78. vybidnut.
Roku 1885 dne 7. září zavítal k nám J. DI. nejdůstojnější pan biskup Brněnský, František Bauer, aby náš chrám Páně posvětil. Téhož dne na večer o 6. hodině konal se průvod na Pančavu ku kapli sv. Alžběty, kterouž nejd. pan biskup po-světil; pomodlil se luretanské litanie a ku konci zpíval náš lid piseii ku sv. Alžbětě ze Svatojanského kancionálu, kterou níiepsaný pro lid mnohokráte opsal. Na den Narozeni P. Marie o S. hod. ranní započalo svěcení kostela, píi čemž kostelní sbor vše chorálně z Pontificale Romanum zpíval. Při slavné mši svaté se zpívaly skladby, jak následují: Missa ,in hon. s. Luciae„ od Witta, op. i1.,

Graduale „Locus iste„ a Offertorium ,Domine Deus« od J. B. Benze, op, io, Pange lingua od I'alestriny, Introitus a Communio chorálně z Gra. duale Romanum. Odpoledne zpívané litanie loretanské české, stiídavě s lidem; Te Deum od Kiížkovského a Pange lingua chorálně. Po požehnání před svěcenim Y. 1. Lourdské, zpívala se píseň »Gdrávas bud Panno Maria- z Lehnerova kancion°alku. Dopolední poboinost trvala od 8 hodin
z rána až do 2',''1 hodiny odpoledne.
V témž roce, dne 13. října světil se nově po-stavený kostel v Dubňanech, který též J. M. nejd. pan biskup Dr. František Bauer světil, kam níže-psaný s kostelním sborem na pozvání důst. p. V. Oharka, tehdejšího faráře (nyní děkana), se dostavil. Poněvadž tato slavnost všedního dne se konala, netylo lze, aby se byl celý sbor dostavil; měl jsem 4 soprány a 4 alty, tenory a bassy měly dopiniti se pp. učitely Dubňanskými, k čemui však nedošlo. Poněvadž tam nové varhany postaveny byly, na které se mělo poprvé hráti, sbor pak slabě obsazen byl, zvolil jsem skladby ku sl, mši svaté s obligátním průvodem varhan, a sice: Missa ,,Salve Regina,, od Stehlea, Graduale »Locus iste« a Offertorium >Dominus Deusn od J. B. Benze, op. io. Ale jak trpce jsem byl piekvapen' Kdyi nejd. pan biskup mši sv. započal, spustím na var-hany, vezmu první akkord, pokračuji k druhému, ale slyším všechny tony prvního akkordu zároveň zníti. Každý kláves, z kterého jsem prst vyzdvihl, zůstal leieti. Kostel nebyl vyschlý, náramné množství lidu piítomného v111kost rozmnožilo tou měrou, že varhan nebylo lze použiti. Co ted? když nejd. pan biskup mši svatou již započal a já skladby rozdané bez průvodu varhan přednésti nemohl? V úzkosti intonoval jsem Introitus ,Terribilis est„ a diíve nežli se Introitus dozpíval, dal jsem již rozdané hlasy jmenované mše Stehleovy sebrati a rozdal jsem rychle hlasy chorální \`, ittovy mše sv. Ambroie, která jest pro jeden hlas s průvodem varhan složená, již však možno i bez průvodu varhan zpívati. Vzal jsem ji jen proto s sebou, že mi na mysli tanula možnost, kdyby se potřebné zpěvné síly kostelního sboru k u\edeným skladbám nedostavili, aby mše sv. beze všeho zpěvu nezůstala, nebol mi bylo známo, že v Dubňanech žádných hudebnin nemají, které by náš sbor zpíval. A stalo se tak, jenže to nezavinil kostelni sbor, nýbrž nové varhany, na které jsem se již dávno byl těšil. Ale selhalo mi: V okamžiku jsem sestavil následující program: Wittova op. 29 Missa ,iu hon. s. Ambrosii,,, Introitus, Graduale. Offertorium, Communio a Pange lingua chorální z Graduale Romanum. Při svěcení kostela též vše chorálně z Pontificale Romanum.
Tato dopolední pobožnost trvala od y'/Z hod. z rána ai do 1'/'.2 hod. odpoledne, což pro náš malý sbor (8 děvčat a z mužských hlasů já sám) piiliš namahavé bylo. Ačkoliv mnoho pp, učitelů