-8 —

přece můžeme zpívat my na kůru, když tam již jednou budeme.«
Pan učitel obrátil se k ostatním a pravil: »Když jste s tím srozumněni, já milerád svoluju.«
»Jsme, jsme,« zaznělo to tutti.
»Ale to by se hodilo tak něco řinčivého jako před bitvou,« prohodil krejčí Jedlička.
»A proč pak?« otočil se Valenta tázavě k Jedličkovi.
»Inu, protože, kdo vstupuje v stav manželský, vstupuje_ jako do patalije a já myslím, že to u Cvančarů bez vojny dlouho nebude; Zpěváčkovic Marjánka má jazejček jako šablenku broušenou na obě dvě strany.«
Garda se smála a Mareček prohodil: »Kdyby bylo něco takového od Haydena, zpívám to hned.«
Pan učitel pošoupl čepičku do týla, poškrábal se na vráskovitém čele a pravil obrácen k Marečkovi: »Víte-li pak, že Hayden skutečně složil něcopodobného?«
Marečkovi zasvítily oči jako kocourovi, když větří pečeni a Jedlička po-otevřel ústa, aby lépe slyšel.
»Bylo to v roce 1796,« začal vypravovati pan učitel, »kdy, jak víte, zuřily války s Francií. Všechny řeči v salonech i chaloupkách, v shromážděních i v soukromých rozmluvách otáčely se kolem bojů. I skomponoval Hayden zvláštní mši, nadepsanou »Missa tempore belli — mše v dobách válečných,« ve které nápodobuje hučení děl, rachot bubnů, třeskot pušek, zvuk polnic tak, že se člověku zdá, jakoby nepi-ítel již přicházel. Zvláště »Agnus«, v němž začínají paulcy, je až děsný.«
»Pane učitel, máte ji?« zvolal živě Mareček, který sice vojákem nebýval, ale rád si zapytlačil, flintu raději v ruce držíval než knejp a výstřel z pušky více cenil, než poklep kladivem do cvoků.
»Mám,« odvětil pan učitel.
»Sem sní,« prosil Mareček sepjatýma rukama.
»Není možná«, odporoval pan učitel, »dnes máme pondělí, ve čtvrtek je svatba, a za tak krátký čas se taková komposice řádně nenacvičí.«
Ale pan učitel odporoval tentokráte marně. Jako když to na gardisty hodí, všichni žadonili tak dlouho, až pan učitel touženou skladbu přinesl a hlasy rozdal.

Dali se do cvičení, napřed hlas po hlase, pak společně hlasy a nástroje dohromady a protože byla chut, šlo to jako by namazal.
Zpěváčkovic se to hned téhož dne večer dozvěděly, co pan učitel na kůru za oslavu jim chystá, ano i toho se do-zvěděli, že bude mše »vojenská«, což si vykládaly v ten smysl, že se tím Čvančarovi děje zvláštní čest, poněvadž býval také vojákem a rád o svých vojenských letech mluvíval. To starou Zpěváčkovou pohnulo, že pravila k dceři: »Poslouchej, Marjánko, to se musíme nějak sebrat; víš co, uděláme malou trachtaci a po-zveme pana faráře, pana správce, pana učitele a rychtáře jako hlavu obce. Muzikantům pak dáme nějaké pití v hospodě, co myslíš ?«
Marjána ovšem souhlasila. Stará tedy vykuchala jednu pečlivě zavázanou punčochu se starými dvacetníky a křížovými tolary, kterou měla ve své posteli uloženou a již v úterý zjednán tlampač Kajka, aby zval hosty. Okolnosti vytáhly Zpěvačkovou do výše a Zpěváčková byla odhodlána obětovati třeba celou punčochu za to, jen aby se mohla trochu sluniti v nezvyklé parádě a pompě.
K velikému překvapení pana učitele objevil se v úterý v poledne před obědem Kajka ve škole, maje dělanou kytku za kloboukem, rozmarinu s bílou pentličkou v dírce u kabátu a spustil asi tento sermon : »Pochválen buď Pán Ježíš Kristus! Dej vám Pán Bůh dobré poledne ! Počestný mládenec a ženich Cvančara, spolu s počestnou pannou a nevěstou Marií Zpěváčkovou vzkazují je na sto-krát pozdravovat a prosit, aby je při jejich kopulaci ve čtvrtek v Kejském chrámu Páně konané do kostela doprovodili a potom na trochu jídla a truňlcu u nich se zastavili. Jídla budou vzácná, podle císai-slcé kuchyně uvařená a upečená z masa pernatého i chlupatého, po nichž pak budou na stůl roseny všelijaké šmauzy z rozinek a mandlí a naposledy jako vznácnost vzácným hostům předložen bude z koštěte mehlšpajz. Za trutik podávati se bude pivo, víno, rosolky a podle přání také syrovátka.« Na konec tohoto theatralně p~edneseného sermonu opakoval tlampač ještě jednou pozvání a pozdraviv jako na počátku, čekal na odpověel a na diškreci.
(Pokračováni.)

S hudební přflohon číslo 1.
rCYRILL- vychází vidy 15. každého měsíce. Předplatné, které činí potovní poukázkou na celý rok 2 zl. 20 kr., přijímá redaktor F. J. Lehner na Král. Vinohradech. Reklamace budtei zasýlány do expedice v Akademii křesYanské v Praze (Řetězová ulice číslo 223).
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna Politiky« v Praze.