— 6 —

Na den sv. Kateřiny.T~

Svatá Ka - te - ři - na mí - lá	krá‑
le	Ko - sta dce - ra by - la,	panna u‑
šlech-ti - lá, krás-ná,	tak ja - ko den-ni‑
ce las	ná.
Po celý rok piísné bylo toho dbáno, aby na každý svátek toho kterého svatého paUičná piseii

touto »obecnou notou« bez průvodu varhan po mši sv. se zpívala. Avšak v celém .Rajském slavíčku« podobný nápěv jsem nenalezl; nápěv písně „Zdrávas, jeni jsi pozdravena«, který jest vzat z Creda zpěvů rorátních na štédrý den, podloien jest mnoha písním a mohl by se dáti téi slovům »obecnou no-tou« zpívaným. Snad v jiném chrámu Páně, v jiné krajině měli jinou obecnou notu«.
V »Rajském slavíčku« nalezám mnoiství pře-krásných písní, které ani v kancionálu Svatojanském obsaieny nejsou ; upozorfiuji prozatím na píseír na str. 528. »O můj laskavý pane Ježíši«; jaká to vroucnost, jaká shoda nápěvu se slovy! Kdyby tak někdo tu obéf vlasti přinésti chtěl a některé ty perly dle ducha času opravil a tiskem je vydal!
Václav Vanék.

Cyrillska kronika.

Polské jesliČkq. Tovaryšstvo sv. Vojtěcha (e naší Cyrillské jednotě) v Tarnově provedlo v prosinci r. 1891 na výslovný rozkaz tamějšího biskupa a protektora svého udp. X. Ignacia LoUosa lidové oratorium »Boží narození« či »Jesličky. (Jaselka) zvané. Toto drama scénicky upraveně, zpěvy a hudbou opatřené, sloiil na vyzvání téhož ndp, biskupa kterýsi kněz diecésní. Bylof do starých polských »jaselek« během času přimícháno tolik nepříslušných a neslušných piídavků, ie staly se spíše karikaturou a pohanou děje narození Páně. (Viz náš popis ve »Vlasti«.) Proto uložil řečený biskup onomu knězi, by složil z nejlepších a nejstaršich »jesliček« nové, aby tento starodávný obyčej polský opět oUecnč se rozšíiil. I stalo se tak, a ndp. biskup vydal pak v listopadu m. r. vyzvání svému duchovenstvu, by zaváděli tuto jesličkovou hru všude, kde bude možná, a za tím účelem by nešetiili času ni námahy, aby to, co dávnou bývalo vlastností bezmála kaidé fary polské, vrátilo se k svému právu a stalo se zase obecným majetkem. Budíc se jimi v srdcích mocně duch sv. víry a lásky. Ndp. biskup sám dí o prvé h~e nově upravených

jesliček, že do hlubin duší pronikala, a ie ty vnadné koledy, spanilé sbory a stkvělá instrumentace mocně všecky účastníky dojaly, budíce v nich vzpominky polským srdcím předrahé, takže slzy radosti polily tváře nejen dětem, ale i váiným a sešedivělým osobám. Proto dokládá udp. biskup, ie správcové kostelů a katecheti ziskají si těmi jesličkami srdce dítek a skrze ně i rodičů a pěstounů, usnadni si jejich náboiensko-mravné vychování a získají nad nimi velký vliv, který jejich práci zúrodni a po-žehná. Proto povzbuzuje ndp. biskup ku všeobecné obnově tohoto starodávného zvyku polského slovy sv. apoštola národů: »Protoi, bratři, stůjte a drite podáni, kterým jste se přiučili bud skrze i~eč, nebo skrze list náš«. (II. Sol. 2, 15,) — Tak čteme v Dra Surzyúského »Muz. koAcieL« 1892. N. t2. — Zdai do slova neplatí tato zlatá slova vrchnopastýřská téi o našich »budečských« a pod. jesličkách? Zdai nezasluhuj[ též, by u nás všeobecné zdomácněly? Pisatel před lety sám se také p~esvědčil, jak mocný a biahodějný vliv měly na dítky i rodiče i všecky posluchače.
Konrád.

FEUILLETON.
Z M Ý C H P A M T 2.

Cyrillistům pro radost napsal Dr.
»Můj zlatý Haydn, ten chudák zkusil, - já bych věru nebyl tak trpělivým dobrákem na tu saiť,« mínil Mareček.
»Však za dvojí také zbožný Haydn Pánu Bohu nejvíce děkoval, že mu totiž dal hudební talent a dobré srdce,« pravil pan učitel a otočiv řeč, tázal se: »Jak pak, chtěli byste Čvančarovi o svatbě v kostele zazpívat?«

Rudolf Montanus. (Pokračováni,)
»Proč pak ne!« ozval se Valenta za všechny, »doma jsme, práce na kozly ne-máme, abychom mnoho prozaháleli a --«
»A tu švandu, co jsme s ním o štědrém dnu vyvedli, mu tak nahradíme,« vpadl mu do řeči krejčí Jedlička.
»Nu tak dobře, odpoledne můžeme něco zkusit,« řekl pan učitel spokojeně.