nimi též latinskou : »Dum jubar astris ut mi fa sol mi ut re ut«.
Ze podle těchto obecných vzorců skládati písně bylo »nejsnadnější«, jakž pravil Lomnický, věříme rádi; alevšak i to jest nám vyznati, že tyto vzorce sváděly snadno k jednotvárnému, ba šablonovitému skládání, tak že nekaždý nápěv hodil se svým duchem Ice každému obsahu a naopak. Proto skladatelové často nadepsali do záhlaví písní: »Může zpívati se dle té neb jiné noty obecné dle libosti« a p. Nedajíť všecky osnovy utíkati se na jedno brdo a obsahem různé písně nehodí a nedají se též dobře přilíčiti k jednostejným nápěvům. Tot by byla bezduchá šablona. Cítil to asi bezděčně skladatel Litomyšlského graduálu; proto na-psal o obecné notě při posledním »Et in terra« toto rubrum : »Et in terra obecní a může se zpívati, když se koliv líbí, notou obecní, kteroukoliv chceš a z v 1 a š t ě k t e r á nota kkterému časujest příhodná, jako: »Zdrávas, jenž jsi pozdravena«, jako »Utěšený nám den nastala, jako »Otče Bože všemohouci« ... a d. Ještě určitěji tuto různost nápěvů a dle toho i volbu jejich vyjadřuje rubrum Českobrodslcého graduálu v záhlaví jednoho »Patrem«. Cteme v něm: »Toto Patrem zpívaj obecními notami a zvláště kterak kterému času jest příhodna: v advent jako »Zdrávas, jenž jsi pozdravena, p ř i v e 1 i k o n o c i jako »Utěšený nám den nastal«, o B o ž í m T ě 1 e jako »Otče Bože všemohoucí«, o a p o š t o l í c h jako »V moci moudrosti«. A talc proto dí ještě i Holan ve své Kapli královské z r. 1693 při ranné písni »Ve jméno sv, Trojice« : »Obecní notou dle času ročního«, (Str. 23.) Tak dí té při českém »Asperges me« (na str. 33) a jj.
Ze všeho řečeného znamenáme, že tato »obecná nota« nebyla původní ná-1 e z č e s k ý, nýbrž našinci a to velmi záhy, již ve XIV. století (»Vítaj milý Jezu Kryste«, Otče Bože všemohúcí« ze XIV. stol.) nápodobili v ní vzor starých hymnů církevních, z nichžto celá řada (již hymnů sv. Ambrože ze IV. století) tímto básnickým rozměrem se nesla. Yrotož vedle pravdy svědčí Dr. K. Stecker ve svém »Všeobecn. dějepise hudby« (I., 82) o hymnech sv. Ambrože, že v nich »čtyřtaktové úryvky činí verš, čtyřveršové periody slohu (»strofu«).
O tomto původu naší »obecné noty« přesvědčil nás bezdečriě i náš proslavený humanista M. Matouš Kolín svým zpěvníčkem »Harmoniae univocae«. Mezi

jeho písněmi čteme tu též jednu nade-psanou: »Alfa sicut Veni Creator Spiritus« s nápěvem tohoto Ambrožova hymnu, a pak tuto poznámku: »Hoc genere metri censtantmulti hymniecclesiastici, quorum melodiae vulgo etiam sunt notae, ut sunt: Veni redemptor gentium, A solis ortus cardine, Herodes hostia impie ...« atd. (Přivádí tu celkem 15 hymnů dokládaje »&c.u) Ona píseň Kolínova, k níž klade nápěv řečený notu za notou, jest:
o— D o „Sunt mun-da mun-dis o - mni -a, pis.ces,

a ves et cae•te ra, que sunt ad u-sus
a	De -o	no -bis ca-du-cis condi-ta.«
Též proslavený žák Kolínův, M. Tomáš Mitis, složil dle příkladu mistra svého ně-kolik latinských písní na obecnou notu.
Poněvadž pak shledáváme mezi uvedenými obecnými nápěvy také dvě národni písně (O Sybille a O mlynářce), tedy zdá se, že tato obecná nota, t. j. řečený básnický rozměr a úprava celé slohy skutečně byla »obecná«, t. j, v lidu obecně rozšířená i známa z některých národních písní, ba že bezpochyby tyto národní písně dle onoho staršího vzoru či obrazce církevních hymnů byly složeny. Napsal Kolín o těchto hymnech výslovně, že »melodie jejich jsou obecně známy« (»vulgo sunt notae« ).
Bohužel nápěvů oněch dvou starých národních písní neznáme*), text toliko prvé »O Svbille«. Zavírát se v Kollárových »Národních Zpěvankách« (II., 457)• Prvá sloha tu zní:
,,Posláchajte páni milí,
O prorokyni Sibylli
Co já vám budem zpívati
A jéj řeči vykládati.« — (Má 12 sloh.)
V této sloze znamenáme skutečně rozměr naší »obecné noty«. Pozoruhodno jest také, že Kollár sám dokládá poznámkou, že »tato píseň zdá se Cecha za původce miti,« četnuž i my přisvědčujeme dle ob‑

*) Nápěv písně „O mlynářce« je snad onen, její podává Dr. O. Hostinský na I. mistě ve spisku : =36 nápěvů světských písní českého lidu ze XVI. stol,« (1892.) Rozměr jest v ní c e l k e m stejný (až na dva takty).