go —
Zpráva o „obecné notě” či melodii.
(Vyňato z Konrádových „Dějin posvátného zpěvu staročeského od XV. stol.”, jež chystají se k tisku.)

Ve všech staročeských zpěvnících od počátku XVI, století shledáváme, že se mnohým písním udává za pramen nápěvu »obecná nota«. Co byla tato obecná nota? Třeba jest, bychom o tomto společném a hojném pramenu podali zevrubnou zprávu. Kdo vynálezcem jest tohoto zvláštního útvaru staročeské písně, nevíme. Vy-skytuje se již v prvotisku z r. i5oi, malém to kancionálku bratrském při písních Václava Miřinského. Možná tedy, že NIiřinslcý sám ji uvedl do staročeské písně.*) Zpráva o této obecné notě podává se v několika kancionálech, nejobšírněji v historickém kancionále Šimona Lomnického z r. 1595• Tento staročeský básníř praví o ní v předmluvě k čtenáři takto :
»Mnozí zpěváci, kteří notám dobře ne-rozumějí, nad tím se nemálo zastavují, když někdy nějaké neznámé melodie v písních se nacházejí a kladou, že hned pro nezná-most noty i písněmi pohrdají a užívati jich nechtějí. Proto tyto všecky písně (rozuměj jeho historické, t. j. životopisné písně o svatých Božích) pod noty j ednostej né, o b e c n í jsem složil, kterých tak mnoho jest, jako těchto písní a ještě by se jich i vice na-hledati mohlo, zvláště z hymen latinských. Ač pak každá jiná a jiná jest: av š a k všecky jednou notou (krom asi dvou) zpívati se mohou, tak že, aby (= kdyby) někdo neuměl než z všech těch not jednu, tedy všecky tyto písně zpívati a která se mu koliv zlíbí, vyvoliti sobě může. Nebo všecky jsou jednostejné, obecní a osmisyllabní, totiž že v každém v e r š i j sou čtyři klauzule« (rozum, v každé sloze že jsou čtyři verše) »a v každé klauzuli osm not neb osm syllab; na p~. tento verš :
»V moci moudrosti dobrého chvalmež Boha v Svatých jeho, jimž dal svět, dábla přemoci tělo, v zdraví i v nemoci.« —
Tuto jsou hle čtyři klauzule nebo řádky a v každém řádku osm syllab. Z toho se učiní a složí jeden verš« (t. j. sloha!) »a když všickni tak sobě rovni budou, t o s 1 o v e nota obecní. Latiníci-jmenují (je) car• mina jambica dimetra. Ceské rytmy nebo písně na touž notu jsou skládati nejsnadnější a k smyslu a k spamatování nejpří‑
*) Totii obecné užívání její, neb »notaa sama starší jest, jakž uvidíme.

jemnější a jako všem nejobecnější. Proto i obecní, že jich tak na mnoze jest, slovou ...«
Z tohoto dýchavičného výkladu Lomnického znamenáme, že tato »obecní nota« měla jediný a jednostejný rozměr básnický, avšak více nápěvů téhož rozměru, ba těchto nápěvů bylo i mnoho. Kancionál Miřinského z r. 1531 udává těchto nápěvů dvanáct, mezi nimi též jeden k světské písni »O mlynářce«. Též katolický kancionál, 1. P. 1588 u Bur. Waldy vytištěný (»Písně nové«) uvádí jich 12, a sice 6 stejných jako Miřinský a 6 jiných. Kdykoliv tedy jest nám čísti o písni jakékoliv, že »zpívá se obecní notou«, bude tím vždy rozuměti jeden neb druhý z těchto 18 nápěvů, jichž texty mají vždy čtyřveršové slohy po čtyřech stopách.
Jako Lomnický praví též Jan Táborský z Klokotské hory ve vydání Miřinského písní z r. 1577 po předmluvě, že »v jednom verši (= sloze) zavírají se čtyři clausule a v každé clausuli osm not aneb čtyři veršíky« a t, d.... I dokládá, že na tuto míru a počet not neb syllab m n o h o y m e n jest složeno a každá jinou notou se zpívá, jako: Veni redemtor, Veni creator, Deus creator, A solis ortus, O lux beata a téměř všecky postní i jiných a v š e c h na třiceti. Též písní o becných m n o h o, j ako : Zdráva, jenž j si pozdravena, V moci múdrosti, Stvořiteli Duše sv.; Utěšený nám den, Votče Bože všemohúcí, je. stít psáno dávným rokem, Nac• těv nás KI•yste žádúcí, Ach muoj smutku, O Sybille, Všickni věrní křesťané, O velikéť jest potřebí, Bůh Votec Syn, Stvořiteli všeho světa«. A kdyby se měly všecky vyčítati, n a l e z l o by s e jich též třiceti a tak všech o k o 1 o š e d e s á t i.« K tomuto výkladu pak i Táborský dokládá: »To jest ta obecní nota; když na ni přijde, z p í v a j t e, kterou chcete.« Rovněž tak vykládá obecnou notu i Hlohovský ve svém kancionálku z let 1620. (v předmluvě »k čtenářům i zpivákům«). Však nápěvů tohoto obecného rozměru přiv ozuje za vzor jen pět.
Le těchto obecných Ilot či nápěvů bylo skutečně mnoho, znamenáme také v Sedlčanské rorátní knize (Krčína z Jelčan ...). Čtemeť v ní po »Kyrie fons bonitatis« 0 obecné notě takto : »E t i n t e r r a« obecní notou, j a k č a s k á ž e, na osm syllab, j ako : »Poslán jest od Boha anděl, item Otče Bože všemohoucí« atd. Přivádí deset písní, mezi