-86‑

vířil i na zpěv lidový, skoro ladem zde ležící. Scbázejí se totiž jii po čtyři roky Starobrněnští Cyrillisté každý týden v české obecné škole ke cvičení literáckému, a to v ponděli večer k českému, v neděli odpoledne k německému. Nechci se rozepisovati mnoho o blahodárném působení těchto četně navštěvovaných schůzí; podotýkám toliko, že, kdo slyšel zpěv lidový v našem chrámu Páně před čtyřmi roky a přirovná jej zpěvu nynějšimu, musí uznat, že pokrok se tu stal veliký. Dříve, jako ve všech skoro kostelích většíchměst, zpívala se po celý rok jediná piseit mešní, nyní však zpívá lid všechny písně z Cyrillského kancionálku Kolískova i piekrásné Roráty Lehnerovy, z kterých už značná část nacvičena a loni poprvé zpivána byla. Že v posledních letech lidový zpěv tak rychle ve chrámu našem vzkvetl přičísti dlužno i té příznivé okolnosti, že české sluiby Boží na St. Brně rozmnoženy byly. Mimo toho vypučel z kořene Cyrillského spanilý květ spolku živého růžence, jenž nemálo přispěl jak ku ozdobě chrámu Páně, tak i ku zvelebení lidového zpěvu církevního. Jak shora podotknuto, přičinil se o tento rozkvět nejvíce velmi horlivý vp. A. Slovák. Německý zpěv pěstuje se dle zpěvníku německého „Ora et canta« (vydali jej vp. A. Slovák a J. Kment),

jenž raziti má cestu reformě zpěvu lidového v diecési Brněnské. Co se týče sboru zpěváckého, jest tento soukromý, vydržovaný částečně z nadace hraběnky S. P. Thurn de Valle Sassina, částečně ze jmění klášterního; čítá rg zpěváků, jichi po-vinností jest každý den ráno o 7. hod. zpívati při tiché mši sv. a při všech slavných službách Božích v roce církevním. Jelikož jest to sbor stálý, provozují se tu skladby církevní nejlepší P. to mše skladatelů: Stehle (F moll, A moll, D dur, 8hlasá), Fr. \Vitt (C dur, F dur, As dur a mše bez průvodu), Benz (op. XIIL, XIV., KV.), Skuherskv, Foerster, Kiížkovský, Fibich, Schweitzer, Mitterer, Greith, Schmidt, Orlandus Lassus atd. Vložky mešni ze sbírek: Brosig, „Cecilie«, Witt, Stehle, „Musica sacra«, Skuherský, přílohy „Cyrilla«. Requiem: Brossig, Scheuk, Ilaller. Te lleum. Witt, Auer, Sch~pf. 1'ange lingua: 'Witt, Palestrina, Foerster. O velikonocích responsoria slavných starých skladatelů : Palestrina, Croce, Viadana, Zoilo, Handl, Orlandus Lassus, Vittoria atd. Totéž provozovalo se za dob dřívějších, nyní piibírají se stále skladby i novější. Jak z této skrovné zprávy pozorovati, snaží se i nynější správa kůru kráčeti věrně ve šlépějích osvědčených a uznaných svých předchůdců.	Max Koblí_clz, varhanik.

%,	_
Dr. JOSEF CHMELICEK.

Roku minulého zemřel v Brně kněz-hudebník, který směrem svým b}'1 sice stoupencem doby starší v oboru hudby církevní, k nii od mládí svého s celým srdcem přilnul, přece však v dějinách hudby posvátné tak čestného místa si vydobyl, že činnost jeho umlčovati bylo by nespravedlností. Redaktor až do této chcile marně čekal, že ně-který z Moravských Cyrillistů, který z blízka sledoval činnost zaslouiilého veterána, pérem nakreslí nám obraz kněze-hudebníka, jakých ~e světě málo bývá. Čekal však marně. Cyrillisté Moravští z větší části nepovažují za povinnost, aby v jediném orgánu pěstujícím hudbu posváurou ve vlasti naší seznamovali čtenářstvo byi i jen s nejdůleiitějšimi záleiitostmi života Cyrillsl:élio se týkajícími. Vidyt ani P. Pavel Křížkovský, který valnou čási iivota svého věnoval výhradně hudbě posvátné ve smyslu zákonodárství církevního, od žádného z těch, kteří z blízka sledovati mohli činnost jeho, nebyl dosud oceněn vedle pravdy a zásluhy. Nevyskytnu) li se iádný iivotopisec P. Pavla Kříikovského na \loravě, nelze se ovšem příliš diviti, že žádný z Cyrillistů Moravských ani o Dru josefu Chmelíčkovi v »Cyrillu« se nezmínil. Yostrádaje zpráv domácích, uvádim zde nekrolog, redaktorem Fr. Jos. Battloggem v časopisu ,Der Kirchenchor« právě uveřejněný.

„Dne 15. března 1891 zemřel v L'rněmui, který si dojista zasloužil vzpominky, jehož dlužno čítati k lidem kromobyčejným, který však za živobytí svého širším kruhům zůstal neznámým. Mužem tím jest Dr. Josef Chmelíček, profesor v Brněnském semináři klerikálním. Na muže skromného byli jsme upozorněni osobně jediným listem, ze dne 12. ledna r8go, který v rukou máme. List ten za-vdal nám příležitost, ie jsme panu profesorovi řadu otázek předložili, které však zůstaly nezodpověděny, takie nebylo učiněno zadost naši zvědavosti. Co nám nápadným se objevilo, bylo zcela neobyčejné bohatství hudebnin, které nebožtík měl, Uylaf to takměř celá knihovna. Obdivovali jsme se četným skladbám k růzuým účelům bohoslužebným církve katolické, zejména pro nástroj specificky církevní, pro varhany. Pomyslili jsme si: „Dr. Chmelíček jest ještě jedním z řad starého duchovenstva, které nyní však bohužel vymírá. Mladšímu duchovenstvu nedostává se tak ideálního vzletu, aby pro církev tou měrou pracovala.« Zvěčnělý dal jen málo věcí clo tisku, byli přiliš skromným, za to však vypomáhal rukopisem kaž_ dému, který s nějakou iádosti na něho se obracel, a spojení mnohá i zaoceanská byla příčinou, že skladby Chmelíčkovy ve všech dilech světa se vy-skytují. 0 duchu skladeb, bylo lze z těch málo