— 83 —
Phedpisy o hudbě církevní v diecési Basilejské,*)

Hlavní povinností úřadu biskups!cého jest péče, aby se konaly služby Boží důstojně a věřící lid vzdělávaly. Aby církev zvýšila jich slavnostní ráz a účinek, najala si hudbu, řídíc se dle svého vzoru v starém zákoně, títn a se dostalo i totnuto umění vysoké důstojnosti a náboženského posvěcení.
Než dle svědectví dějepisu zvrlily se často postupem času zpěv a hudba chrámová a zpronevěřily se své vznešené úloze. Proto za, daly takové nešvary opětně církevním představeným podnět, že povznesli hlasu svého proti zneužívání a výstřednosI.em. Tak zapověděl také sněm Tridentský (Sess. 22 de celeb. Missae; Sess, 24 de reform., cap. 12) dotčenými výnosy všelíkou nepřístojnost a světskost, jež se za tehdejších dob vplížila do kostelů, a vybídl mimo to biskupy, aby stanovili na svých biskupských obvodech pravidla zpěvu a hudby při slavných službách Božích. Proto vydána od tehdejší doby až do nejnovějších dob v různých biskupských obvodecli zvláštní nařízení. Také pro naše biskupství cítil náš zvěčnělý předchůdce tolio potřebu a postaral se o počátky rozeslav arch s otázkami. My jsme pokračovaliv jehodíle, radíceseotomto předmětu po delší dobu s odborníky. Z téchto porad vznikla tato »nařízení«, jež tuto prohlašujeme za »zákon d i e c é s á n n í« a nadějeme se, »ž e jich budou s v ě d omitě šetřiti všichni, kteří účastní se v našem biskupství zpěvu chrámového. Zejména žádáme veledůstojné duchovenstvo, aby se staralo o věrné pinění daných pokynů, a bdělo, aby nebyly působeny žádné obtíže varhaníkům a ředitelům kůru, kteří si počínají dle církev-n í c h předpisů. Myslíme, že jsme tímto výnosem prorazili dráhu tak žadoucí obnově a jednotě v liturgii a kázni v Našem biskupství, jež se skládá z částí tří různých diecésí. Boží požehnání spočívež na díle.
Dáno v Solothurnu na svátek sv. Bernarda, dne 20, srpna r. 1891.

i Leonard, biskup Basilejský-Luganský

A. Část, všeobecná.
1. Vlastnosti hudby chrámové.
§ i. Hudba chrámová má svatý účel, totiž oslavu Boží a vzdělání věřících. Chrámovou hudbou nejsou všechny ty tvary, které nemají tohoto dvojího účelu. Proto zapovězeny j sou pro kostel : pochody, tance, tuše, kusy operní, koncertní a salonuí, písně s texty světskými nebo světské nápěvy s textem duchovním.
§ 2.	Nemístnými považujeme také takové skladby, jež sice určeny pro kostel, ale mají ráz druhů hudby výše uvedených, zženštilé kusy čelící k polechtání uší a vzbuzení ob-divu, postupy akkordů příliš rozčilujících a neklidných, pak duch moderních arií, jenž se hodí spíše pro oratoria a hudbu divadelní, duetta a p.
Skladba je tím církevnější, čím více prodchnuta a ovládána jest duchem a rázem gregorianslcého chorálu, tohoto pravého a vlastního zpěvu chrámového, tohoto církevně-hudebního měřítka.
§ 3.	Ale poněvadž k řádnému úsudku, co vyhovuje požadavkům církevní hudby a co se jí příčí, třeba nejen církevního ducha, nýbrž i vytříbeného vkusu a řádného hudebního vzděláiii, odporučujeme přednášeti zpravidla takové skladby, které byly zkou, šeny před sborem referentů všeobecného německého spolku sv. Caecilie a přijaty do seznamu dotčeného spolku.
II. Řeč a text.
§ 4.	Při slavné mši sv., při svátostném požehnání a ostatních církevních žehnáních, jakož i při liturgických (chorálních) nešporách smí se zpívati jen jazykem církevnim, totiž latinským.
§ S. Liturgické texty zpěvu dlužno přednášeti úpiné, bez zkrácení, vynechání Nebo přerušení. (Sr. o vynechání slok při Dies irae § 37.) Aby se však ulehčilo zpěvákům, smí býti jednotlivé díly recitovány, dotyčné varhanami dopiněny, jak bude později na náležitém místě udáno.
§ 6. Při tiché mši sv. a při pobožnostech neliturgických dovoleny zpěvy v jazyku zem‑

`) Předpisy Uiskupú o hudbě církevní pro jednotlivé diecése mají platnost zákonů církevních. Jsouí to hlasové církve katolické, jimii poučují se katolíci i jiných diecésí. Co tuto předpisuje se pro diecése republiky, nebude dojista na škodu ani diecésím monarchie. Hlas biskupa jest vždy ozvěnou apoštolskou, z niž katolíci rádi se poučují. L nařízení biskupa Basilejského vyznívá hlas církve, jimi opětně utvrzováni jsme v přesvědčení, že pravá jest cesta, kterou kráčí Ohecuá jednota Cyrillská.
Red.