bylo v masopustě bohatých prohlášek několil., při kterých intrady b5,ly objednány, trvalo prohlašování ovšem velmi dlouho. Při prohlášhách jednou za třikráte pak ohlašoval kněz tím způsobem, že řekl: »Prohlašují se dnes poprvé, podruhé a potřetí«, načež za-zněly jen jednou, avšak při zvláště slavných ohláškách ti`ikráte za sebou.
Čvančara pana učitele za intrady ne-žádal a proto, uslyšev bubny a trouby, trhl sebou, nemoha v příjemném překvapení po-chopiti, proč se jeho ohláškám ta sláva děje? Myslil, že snad Marjána si dala hrát a teprve po službách Božích od Valenty se dozvěděl, že mu to pan učitel učinil jako náhradu za onu štědrovečerní švandu, kterou s ním stropil. Cvančaru to usmířilo na dobro a proto jakožto záruku sm,ření do-nesla panu učiteli stará Klacáková hned odpoledne pěkné, čistě umyté čuué, za které by se žádná španělská dáma věru v salonu nemusila stydět.
Když bylo po službách Božích a pan učitel sešel se svou gardou dolů, pravil: »Pěkně se nám to dnes vydařilo, Haydn byl by měl z nás radost, totiž jen z pro-vedení své mše, z těch ohlašelc ovšem že nikoliv!«
»A proč ?« tázal se kovář.
»Inu protože -- drobotino, jděte domů,« řekl pan učitel, rozkázav sopranům a altům, aby odešli — »protože nerad oženění slyšel.«
»Což pak zůstal starým mládencem?« ozval se Mareček.
»I nezůstal, ale lépe by mu bylo bývalo, kclyby jím byl zůstal,« odvětil pan učitel a dodal: »On nebyl v manželství štasten!«
»A proč se tedy ženil?« divil se Valenta.
»Inu, to bylo tak,« vysvětloval pan učitel. »Jakýs parukář Haydena v mládí trochu podporoval; parukář ten měl dva dcery a Haydn se do mladší v 28, roce věku svého zamiloval. Jeho vyvolená však šla místo s Haydenem k oltáii do kláštera, a otec parukář řekl Haydenovi : »Vezměte si tu druhou« a Haydn bez rozvahy řekl: ano.

l'ak ovšem naříkal, nebo co ta mu dělala za kusy, to bylo by i nejtrpělivějšího beránka vyrušilo. Co vydělal, promarnila v tretlzách, parádě a hostinách, že uělzolilcráte ne-bylo v domě ani haléře. Když napsal nej - pěknější skladbu, sebrala mu ji na podpal anebo pod paštiku.«
»Inu, mord bestie, jí, bych ji utloukl,« rozehřál se Mareček a mimovolně odepínal široký opaselz.
»No, no, tys luied zhorka nakvašen,« smál se Petržilka.
»Čert by se nedopálil,« odpliv Mareček, »když musí slyšeti, jak taková slota parukářská trápí velikého Haydena, kterému nebyl bych hoden ani boty udčlat!«
»Však ona také měla Haydena ráda,« vmísil se do toho pan učitel, »a když stonal, opatrovala jej velmi pečlivě, Jedna pěkná episoda se při tom stala. Haydn měl od lékaře zakázáno v nemoci hráti klavír, poněvadž jej to rozčilovalo a on potřeboval klidu. Jeho manže ka přísně nad tím bděla, aby nemohl na klapku ani sáhnouti a od-stranila také všechny Haydenovy ]composice se zdí, aby ho nepokoušely. Haydn totiž, nemoha si pro marnotratnost manželky koupiti obrazy, polepil zdě partiturami svých sonat, kanonů a ouvertur, které věru měly větší cenu, než leckteré olejové obrazy.
J
ednou šla žena jeho do kostela a poručila služce, aby hlídala pána a nepouštěla ho ke klavíru. Haydn ležel v posteli a v hlavě mu vířila nová sonata; avšak Haydenovi nebylo dáno, aby jako Beethoven leomponoval jen v hlavě, o i musil při komposici seděti u nástroje. Po dlouhých domluvách a prosbách vystrnadil služku z domu, vy-letěl z postele, zaryl všech deset do klavíru a nyní pustil uzdu své fantasii hudební, která kouzlila překrásnou novou skladbu. Sotva začal tvořiti finale, bušila žena jeho na dvéře. Otevřel a liupl do postele, kde stáhnuv peřinu přes uši, aby neslyšel dů - tklivé ]tázání své rozčertěné polovice, kochal se v krásách skladby právě vytvořené.«
(Pokračování.)

Qfif- Veškeré starší ročníky ,Cyrilla" má na sklac7č redakce ,Cyrilla" na Krríl. Vinohradech. -ING -	S hudební přílohou číslo 10.
,,CYRILL« vychází vždy 15. každého měsíce. Pi'edplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok
2 zl. 20 kr„ přijímá redaktor F. J. Lehner na Král. Vinohradech. Reklamace budtež zasýlány do ex‑
pedice v Akademii křesťanské v Praze (izetězová ulice číslo 223).
Nákladem vydavatelov}'m. — Knihtiskárna Politiky« v Praze.