— 54 —
Fin. 2.	Fin, 3.	Fin. 4.	Fin. S.

Tonus VIII. (mixo). plag.)	Fin. i.	Fin, 2,	Nebo:

Tím ukončena jest prvá hlavní část názorů praktických v novém směru hudby církevní, látka není ovšem z úpina vyčerpaná, avšak nejdůležitější s hudebním výkonem v nejpřednější řadě sloučený předmět liturgický, co v před postupující celek, jest dle možnosti znázorněn prakticky. Hudební umění ve službě církve potřebuje vždy a všude theoretických dokladů liturgických, a pokud těchto nalézti nelze, ve přístupných spisech odborných, tu jeví se nutnost při-spění představených úřadů duchovních.
Ku dosažení účelu tohoto pojednání byl ovšem činitelem nejbližším a nejdůležitějším zpěv chorální, z přirozeného nadšení na luhu církevním rozkvetlý, z něhož vyvinul se mohutnými haluzemi obohacený kmen polyfonní hudby staroklassické. V praxi znamenati dlu-rno postup ten sloučením mnohohlasného zpěvu chorálního; je to táž duše, tentýž vzor, totožný přednes, slovem rozložení mohutného, celkovitého tělesa chorálního v ornamentiku, architekturu, jsou to kontury rozvedené v nejvznešenější plastiku.
Vnitřní příbuznost dvou živlů, jaká jeví se nám v chorálním zpěvu a ve staroklassické polyfonii, rovná se vnitřní souvislosti posvátné liturgie s hudbou církevní. Jak daleko může prospěti věci činitel třetí, hudba náboženská či oratorní, ovšem jenom ve spojení nejužším s oběma činiteli, třeba předcházejícími tuto i o několik století, vidíme, jak jeví se nám v době nejnovější, co výsledek předně po stránce idealní, která vzbuzuje opět idealní představy. Rozumí se

ne takové, jako v Gounodově »Vykoupení« a pod., které až přes míru realistický směr sledují a proto ani s nejlcrajnějšími názory našimi o hudbě náboženské či duchovní spřáteliti se nemohou. Jmenuji ale skladby Liszta, zejména jeho oratorium »Kristus«, Dvořákovo »Stabat Mater« a j.
Dále po stránce formální ve smyslu širším i užším. Není neznámo, že moderní recitativ, doprovázený, bez průvodu, i sborový, jehož otcem vlastně jest chorál sám, v hudbě oratorní nejdůležitější úkol přijal a v novějších skladbách církevních s úspěchem se objevil. Jaké krásné představy charakteristické vzbuzuje na př. Credo mše »Yanis angelicus« od Bedřicha Koenena, »Ascendit Deus«, »Omnes de Saba«, »Audi filia« od josefa Cainera, »Ecce Sacerdos magnus«, »Regina coeli«, »Pange lingua« (E-dur) od Jos. Foerstra a j. v. Jak formě i výrazu prospívají věty recitativní ve Skuherského »Missa Ferdinandi« a »Missa brevis« z d-moll, Missa de Beata od Foerstra a j. Konečný výsledek po stránce hudební, v níž nejeví se nám více umění kontrapunktické tím, čím původně bylo, totiž prostředkem ieu dosažení velikého cíle uměleckého ku vývinu harmonie.
Postup i vývin harmonické soustavy hudební jest samostatný v době nejnovější. V církevní hudbě poukazuji mimo k skladbám Wittovým a jiným ještě ku skladbám Fr. Hrušky, zejména Missa »Ecce Dominus veniet« (Urbánek, Praha) a Missa »Nom. Jesu« (Pustet) atd.
jal< mnoho prospěla konečně znalost cho‑