_ksoPIS
katolickou	posvátnou
CYRUUZÉ.
V	Majitel, vydavatel a redaktor:
1892. Ročník XIX.	F. J. LEHNER.	C1S10 ~,
~IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIÍIIIIIIIIÍIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIQt~
První desítiletí Cyrillské.
Píše F. J. Lehner. (Pokračování).

V Třebíčí na faře Jejkovské zavedl Jednotu Cyrillskou zvěčnélý a nezapomenutelný P. quardian Albert Chlumecký, který se přihlásil k praporu našemu roku 1884 listem nadšením hudebníka nejušlechtilej šího dýšícím, v jehož úvodu praví : »Teprve nyní o sobě povědomost dávám, že jsem na živu a že, co živ budu, zůstati chci věren dobrému směru: kterým za Vašnostiným vytrvalým a statečným vůdcovstvím v našich vlastech ubírá se posvátná hudba chrámová. Přes šest už roků, co jsem na našem Jejkovském předměstí správcem fary, pracuji neunavně o této bohumilé reformě a dodělal jsem se s po-mocí Boží dosti značných výsledků. V místech, kde jest jediný farní chrám, posvátné hudbě může se poměrně lépe dařiti, nežli v městech, kde jest více kostelů a kde se odchýlným směrem chrámová hudba pěstuje. V takých městech má regenschori, který nástrojovým hlukem a šumotem, unylými ariemi Pána Boha oslavuje, více přízně a více chvalořečníků, nežli ti zpěváčkové v předměstském kostelíčku, kteří skromě bez hluku a povyku dle předpisů Církve svaté nejvyššímu Pánu se zavděčují. Ale pravda jest, jak častěji psáváte: Pán Bůh svých věrných neopouští. Podařilo se nám o ranní mši svaté v našem kostele domácího práva vydobýti velebným zpěvům mešním ze Svato-Janského kancionálu. O velké mši zpíváme střídavě latinský chorál a díla odporučená našich domácích a jiných výtečníků : Foerstera, Slzuherského, Witta, Hallera,

Greitha a tak jsme pokročili, že můžeme každou neděli a svátek v roce vždy něčím jiným se vytasiti. Máme nový chor, nové varhany o 24 tazích, dle nové soustavy. Minulého roku stavěl jsem věž a jednal zvony, které také náležejí do oboru posvátné hudby. Čeho si ještě přejeme? Aby milý Bůh i příště nás neopouštěl a známý náš nepřítel, diabolus in musica, neměl moci nad námi. Koncem dubna jdu do Ríma v záležitostech kapucínského řádu. Vrátím-li se štastně, požádám za potřebné listiny k zaražení Jednoty Cyrillské«. Vrátiv se z Říma neotálel se zřízením jednoty. »Tempus acceptabile«; napsal, »nedožijeme se tak hned příznivější doby, jako jest letošní rok jubilejní. Za tím nám slavně zářícím Cyrillo-Methodějským souhvězdím nezvratně jdouce, překonáme všecl~y překážky«. A překonal je! Když redaktor téhož roku jubilejního z Velehradu se vracel a u 00. kapucínů v Třebíči se zastavil, Cyrillská jednota krásně zpívala při mši svaté, kterou zde sloužil. Po mši představil pak P. quardian redaktoru statečný sbor svůj z mužů a dívek se skládající. Všem v očích svítila ta jiskra, která zná rozněcovati ve světě nadšení. Příklad jednoty působili na vůkoli. »Nepopíratehiou zásluhou našich C} riliských Jednot farních jest», psal později nadšený Cyrillista, »že do nejzazších koutů naši vlasti její bohumilé působení se šíří, že i tam, kde spali, se probouzejí a kde ve starém copu se pachtili, nyní vstávají a se rozmýšlejí. Podle