-47
dntiyA 2.
VIII. i. —t~—~=~ —e—	} atd.	Konči: (tonus) (fin.)=ú
Spí - ri-tus Dó-mi-ni	al - le - lú - ja
ihned následuje:
~—emi--	--~~	—	--~—~~
i. Confi-tébor, tibi, Dómine in toto corde me - o:	in consílio justórum et congre - ga - ti - ó - ne.
2.	Magna opera 	Dómini: * exquisíta in omnes voluu - - tá - tes e - jus.
3.	Conféssio et magnificéntia opus e - jus: * et justítia ejus manet in saé - cu -lum saéculi.

-e

Po ukončeném žalmu se prvotní antifona opět zpívá nebo recituje.
Ještě praktičněj ší jest P s a l t e r i u m V e s p e r t i n u m, které sestavil F r. X. H a-b e r 1 (Regensburg, Friedr. Pustet). Vydané jest s notami chorálními, a novější, tak zv. »Volksausgabe«, s notami bílými. Zde od-padají veškerá vysvětlení; podotknu pouze, jak provozují se nešpory na kůru mé správě svěřeném. »Deus in adjutórium« na-lézá se na i*, stránce I-Iaberlova psalteria. Připravil jsem šest podlouhlých, krátkých proužků papíru s číslicemi I., 2., 3., 4, 5
a poslední písmenon M. opatřené. Po vy-hledání na slavnost připadajících nešpor, kde u každé antifony v »p s a l t e r i u m ve-s p e r t i n u m« poznamenán j est název žalmu s pati-íčným tonem i finálou, vyhledal jsem žalm dotyčný v předepsaném tonu v psalteriu a upevnil jsem špendlíkem proužek papíru číslicí označený na dotyčnou stránku v p s a l t e r i u ku počátku žalmu. K první antifoně první žalm (I.), k druhé antifoně druhý žalm (2.), až ku magnificat (M.); dva zpěváci přednesli antifonu s průvodem nebo bez průvodu varhan (z nichž první zapěl iuitiucn antifony až ku li), načež jeden zpěvák zazpíval první sloku žalmu, ostatní zpěváci (někdy tři, čtyři nebo pouze dva) sloku druhou, opět jeden zpěvák sloku třetí, sloku čtvrtou opět ostatní zpěváci atd. Po pátém žalmu a po Capitulum s I~-. Deo gratias následoval připadající hymnus chorální, první, třetí, pátou a sedmou sloku jsme zpívali, druhou, čtvrtou a šestou jsme recitovali; po příslušném responsoriu následuje opět antifona ku magnificat, který zpíváme celým
Tonus I. (dorický auth.)

nápěvem (však poněkud volněji), v témže uspořádání jako žalmy předcházející.
Po modlitbách, někdy i Icome:noraci (je-li předepsána) zpíváme obligátní antifonu Marianskou, která přednáší se dle doby roku církevního: Nešporami soboty před I. nedělí adventní počínaje až do nešpor slavnosti Očišla. P. M. či Hromnic »A 1 m a R e d e m-p t o r i s Mater«, po Hromnicích až do zeleného čtvrtku »Ave R e g i n a c o e l o r u m«, od bílé soboty až ku noně soboty po svát-cích Svatodušních »Regina c o e l i l a e-t a r e«, nešpot•ami v předvečer slavnosti Nejsv. Trojice počínaje až do nony soboty před I. nedélí adventní »S a 1 v e Regina«. 'Tyto antifony jsou též částí kůrní modlitby t. zv. C o m p l e t o r i a, kteréž připojuje se ku nešporám, zejména v chrámech katedrálních aklášterních.
Co se týče rozdělení »V e s p e r a l e« jest toto v hlavních částech totožné s rozdělením v »Graduale romanum«.
Svátky mnohých svatých a světic v seznamu neuvedené náležejí taktéž v Commune S. a o. Commemorace pak obsaženy jsou ve zvláštní stati, nazvané »A n t i p h o n a e et Versiculi pro Commemoratione Sanctorum«.
O připojení allelúja k antifonám v době velikonoční (až do soboty před slavností Nejsv. Trojice) bylo již dříve zmíněno a ve Vesperale vždy zvlášt uvedeno jest, zejména ve stati posledně jmenované.
Nejjednodušší harmonisace tonů žalmových i s finály vtransposicích nejvíce užívaných:
Finalis i.