45 —

hluboko do země kořeny své, jeví čilý život, zkvétá velmi utěšeně a podává nový důkaz, že se reforma kostelního zpěvu dá provésti všude, pakli jen se všickni povolani činitelové upřímně o ní zasadí, byt by sebe větší překážky se jí v cestu stavěly a byt by farní osada sebe menší, sebe chudobnější byla.
Z Nového Voselí. Již šestnácte let tornu, co v našem chrámu Páně pravá hudba církevní stánek svůj zaujala. Dva nadšení rekové pro opravu hudby a zpěvu kostelního dp. Filip Toufar, bývalý kaplan a p. Jos. Klímeš nadučitel zde, podavše si ruce k dílu společnému, jak na Kněze a učitele sluší, sestavili zpěvácký sbor ze školních dítek, které p. kaplan zpěvu vyučoval, k nimž přibráni dospělí mužští, jež zase p. nadučitel cvičil, tak že v dosti krátkém čase položen základ vznešenější hudby kostelní. Sbor čítal tehda 6 sopránů, 6 altů, 4 tenory a tolilcéž basů. Po té zakoupil p. kaplan Lehnerovy kancionálky, které zpěvákům dílem rozprodal, dílem rozdal ; z těchto poznenáhla cvičeny písně pro všecky doby roku církevního, uvedena při mši sv. gregorianská responsoria dle Witta, při čemž dbáno též pěstby zpěvu uměleckého-liturgického při s 1 a v‑
n ý c h mších sv. Dítky cvičeny byly v notách každý den, dospělí dvakráte i tříkráte v témdni. Produkce zahájena první 4111asou mší Molitorovou »in hon. S. Fidelis a Sigmaringa Martyris«, op. XIL, tou nejsnadnější skladbou; i bylat tudíž bezvadné provedena, načež brzo následovaly od téhož skladatele mše, op. XI., XIII. a XV.; dále nacvičeno Dieboldovo »Te Deum laudamus«, Skuherského mše, op. XXII. a XXIII., Wittovy mše: >:in hon. S. Ambrosii« a »in hon. S. Andrew Avellini« (op. XXIX, a XXXI)., Ettova missa Toni VI. a Kaimova »lesu Redemptor«, »Te Deum« P. Křižkovského; offertoria, gradualia ze příloh »Cecilie« a »Fliegende Blátter«.
Jsouce vedeni usilovnou a neoblomnou pílí neustávali titéž zvelebovati posvátnou hudbu pouze doma, nýbrž snažili se apoštolovati též v sousedních farnostech. A tak přízní a laskavostí dotyčných pánů ředitelů kúru konána první missie v r. 1875
o pouti sv.-Jakubské do Ostrova, kdež provedena mše Molitorka s offertoriem případným, graduale a Pange lingua od Witta. Taktéž roku 1876 pozván náš sbor o pouti sv.-Janské do zámku Zdáru, kde zalaskavého spoluúčinkování výtečného mistra hudebníka, p. nadučitele Al. Rohlíka a ct. panů z města Ždáru zapěna Skuherského missa »Quarta«, op. XXII.; a pak ještě téhož roku o pouti nanebevzetí P. M., k čemuž vzata Dieboldovka s gradualem a offertoriem »Ave Maria« od

Witta a Yange lingua. V r. 1877 dostalo se sboru našemu té cti, aby zpíval při primici Františka Ambrože, konané ve farním chrámu Páně Rdoštinském za velikého účastenství vel, duchovenstva a zbožného obecenstva. Ku slavnosti té exekutována Stehleho missa »Salve Regina« s průvodem harmonia, jejž obstaral vdp. dr. Eichler a jež vdp. Weis, arcikněz zdejší laskavě zapůjčil, s gradualem »Exaudivit Dominus«, a jelikož v týž den, S. srpna, připadala slavnost o istování Y. M., při-bráno za offertorium Wittovo »Ave Marie« z Es dur a Palestrinovo Pange lingua. Všecky téhož dne funkce od zapění sboru »Veni sancte Spiritus« ve chrámu Páně až do posledního zastaveníčka panu primiciantovi »Dlouho buď zdráv!«, jakož i některých sborů při hostině, skončena s výtečným zdarem. Vůdcové sboru odcházeli s velikou pochvalou. Než, bohužel, radost naše obrátila se v žalost. Roku 1879 odešel dp. Filip Toufar na své nové působiště, čímž utrpěl sbor ztráty citelné. Kdo si dovede představiti ty nemilé překážky, které dílu tomu, jak z počátku, tak i doposud v cestu se staví, ten uzná, jaký zápas nastal našemu sbormistru nyní osamocenému! Mnohých zpěváků zmocnila se liknavost; bylit — až na některé čestné výminky — netečni a ziskuchtiví ; soprán, alt obmezen jen na školní dítky, které zpívaly jen, pokud patřily do školy. Jak školu opustily, bylo po zpěvácích. Jednak návodem, jednak bezpříkladnou lhostejností mnohý dospěl k neomalenému výroku: A4 si učitel zpívá sám! Ano některými stranníky a zpátečníky bylo vyhrožováno, že, až přijde nový pan farář půjdou k němu, a že »musika«, stůj co stůj musí zase přijít na kůr.
Avšak nestalo se jim po vůli. Nový pan farář dp. H. Zelinka přišel, sbor zapěl jemu »na uvítanou«, pan farář zůstal mu přítelem. Důkazem toho jest, že zakoupil Skuherského »mši pro lid«, a daroval ji s dvoudílným kancionálem sv. Janským napotomní farní Jednotě Cyrillské zde. A pan nadučitel? — ten je si vědom pořekadla: »Pevná vůle železo láme«, a cvičil neunavně, seč síly jeho stačily.
Rok 1884 jest pro nás rokem třikráte požehnaným, závítalt k nám 13. července nejdůstojnější pan biskup František Salesius dr. Bauer. Můžeme dnes s nadšením zvolat se žákyní Barb. Svomovou, tehdáž Jeho Milost biskupskou uvítavší a deklamovavší : »Ajta : zora spásy již nám vzešla, kýžená to doba života!« Dostalo se našemu sboru té veliké cti, že mohl uvítat svého milého velepastýře zvučným Rampisovým sborem : »Ecce sacerdos magnus !« Jeho Milost pan