— 38 —

host pi-ipadající, _commemorace a Benedicamus Domino. Zalmy zpívají se dle osmi určitých modů, které zde tony se zovou, poněvadž mají své určité i n i t i u m (úvod), m e d i a t i o (střed) a f i n a l i s (závěrečná fráse melodická).
O slavnostech »duplex« všech druhů zpívá se první verš žalmů celým nápěvem jak žalmový ton pi•edpisuje, ostatní verše počínají vládcem (dominantou melodickou), který ve zpěvu žalmovém zvlášt zřetelně vystupuje častým opakováním na celé řadě sylab.
Při ostatních menších slavnostech »semiduplex«, jakož i o nedělích a při officiu za zemřelé, nezpívají-li se všecky tři nocturna hodinelz církevních, taktéž se antifona před žalmem pouze intonuje, žalm pak vypoušti initium a počíná ihned tonem vládnoucím, po žalmu pak se antifona c e l á zpívá.
Magnificat, který předn ší se volněji než žalmy ostatní, podrží vždy ve všech verších nápěv celý. Nělzteré žalmy mají větší počet

finalis, které částečně souhlasné jsou se závěry antifon. Všecky žalmy nešporní možno tedy přednášeti nápěvy osmi tonů žalmových, jichž se výhradně při psalmodii užívá. Mimo tyto povstal v IX. století pro žalm 113. (»In exitu Israel«) tonus zvláštní, složený z modu I. a VIII., tak zvaný m i x t u s (smíšený) neb p e r e g r i n u s, také i r r e g ularis (střídavý, mimořádný) nazvaný. — Pravidla, dle nichž slova žalmů potí jednotlivé noty nápěvu podkládati se musí, nejsou sice nesnadná ku vštípení v pamět, avšak zpěváci, kteří nemají denně příležitost ku této činnosti, nemohou vykázati se onou srovnalostí v p~ednesu, jakou zpěvy tyto v každém ohledu vyžadují. Velmi důležité jest odpočítání sylab lzu středu (mediatio) jakož i s počtem not melodie souhlasný počet sylab ku finalis.*) Slova cizí: David, Israěl, Jacob, Sion, Melchisedech, Ephrata, Jerusalem a j,, jakož ijednoslabičná : t u, s u m, též u s q u e q u o a j., končí v melodické frási až k mediatio notou pi-edposlední ; tak povstane »i n t o n a t i o i npausa correpta«.

Příklady:
Initium	Tonus IV	Mediatio	Fin. I.
Ys12mus --_°—~--r	°
t. De pro - fúndis clamávi	ad te Dómi-ne: dle	Dómine, ex-,'tu • di vo-cem me-am
4.	Quia apud te propitiá - ti - o Est (córrallsa epta)
8.	Et ipse rédimet	I-sra-el	Fin. II. Fi ra. III.
má pět závěrečných formulí č. »f i n a 1 i s«, ob-Tonus I.	=
sažených v příloze ku »Vesperale Romanum«.
Tonus II.	má jeden »f i n a l i s«.
Tonus III.	má čtyi-i »f i n a 1 i s«.
Tonus IV.		má tři »f i n a 1 i s« užívá se většinou prvního. e‑
Tonus V.	má jeden »f i n a 1 i s«.
*) Výjimka s poznámkou v příštím notovém příkladě při slově D ó m i n e.
**) P o z n á m k a. Opět nové pravidlo či výjimka: Při slovech latinských tříslabičných nebo takových, kde přízvuk spočívá na t ř e t í s y 1 a b ě o d k o n c e, jako: Dómine, pópulo, f'flii, retríbuam, misericórdia, laetítia atd. zpívají se jak zde udáno dvě sylaby na notě předposlední.