— 29 —

ležitostí a významem zpěvu liturgicleého i obecného, pan učitel a jednatel Slovák jadrnými zprávami svými výročními doplťiovanými poučnými výklady poměrů místních se dotýkal, nabádaje k nadšení a ne-ustálému pokroku. Poučná a povzbuzující slova obou řečníků dophiovával pak farář jakožto předseda Jednoty důmyslnými pro-slovy, přihlížeje vždy k zájmům a účelům Obecné Jednoty Cyrillské, k níž lnul láskou a vroucností pravého ryzího Cyrillisty. Tak v jedné z řečí, jimiž valné hromady vždy zahajoval, poukázal na některé odstavce stanov, v nichž o účelu Jednoty se mluví a právem z toho dovozoval, že pořádání světských zábav na vrub Jednoty naprosto se nesnáší se vznešeným úkolem, k němuž Obecná Jednota Cyrillská se nese, upozorniv tím širší kruhy na nebezpečí, které by vzniknouti mohlo ve farních Jednotách obojživelnictvím a současným pěstováním zpěvu světského a zábav světských, jelikož Jed-noty Cyrillské jsou spolky církevními, je-jichž rozsáhlý obor činnosti nedopouští žádného drobení sil a plýtvání drahým časem, který zasvěcen jest výhradně službě vyšší a vznešenější. — Roku 1Sgo zahájil valnou hromadu vzpomínkou na 251eté jubileum činnosti reformační v jubilejním chrámu Páně svatého Cyrilla a Methoda v Karlíně, odkud reforma vyšla, seznámiv přítomné účastníky z přehledným vývojem Jednoty Cyrillské v Čechách a na Moravě. R. 1891 líčil přítomným obraz přípravné doby Cyrillské dle vypravování redaktorova v tomto listě, připojiv postup prací, jaké farní Jed-nota Doubravická podstoupila. Letošního pak roku přišel dne 14, února do valné

hromady rozžehnati se s Jednotou svou tak vroucně silovanou. Když do schůze pře-četně navštívené dostavil se pouze pan kaplan bez veledůstojného svého faráře a piítomným vyřizoval, že pan farář pro chorobu dostaviti se nemohl, zarmoutila zpráva smutná shromáždění tou měrou,. že k němu ihned vyslána jest deputace. Rodině Cyrillská teskno bylo bez otce, který takměř na rukou jejich k nim zavítal. Hluboce dojat děkoval za něžný důkaz lásky dětinné, mluvil od srdce o důležitosti a významu zpěvu ryze církevního, vzpomínaje zejména staročeských roratů, které napiněný kostel k nové vždy zbožnosti rozněcují, Iíčil plodnou činnost Jednoty Cyrillské na osadě zřízené, která právě letos slaví fo, rok trvání svého, děkoval srdcem rozechvěným neunavnému řediteli, jakož i veškerým členům činným, k soudružností jich napomínaje a levítku v osadě jeho tak spanile rozkvětlému z toho srdce přál, aby nikdy nevadlo, aby za pomoci Boží stále květla ta jednota Cyrillská, kterou farnost jeho se honosí, ta chlouba a láska jeho. Dojemným ohlasem doznívala slova pečlivého pastýře v útrobách účastníkův, z nichž snad nikdo netušil, že jsou poslednim pozdravem, tklivým rozloučením se, životním doslovem, labutím zpěvem, poslední písní pěvce bohumilého. Rozžehnav se s Jednotou vroucně milovanou, již náleželo srdce jeho, za několik dní rozžehnal se i s osadou, vyměniv příbytek po-zemský za sídlo věčnosti. Jednota Cyrillská, kterou založil a miloval, jest jeho odkazem a zůstane jeho pomníkem. Nám všem Cyril-listům bude neustále vzorem nadšení a lásky k idealům Cyrillským.	(Pokračování.)

Obecná Jednota Cyrillská.
Čechy.
Dieeése Budějovická.

Tábor. Prvou neděli postní 1. r, konala farní Cyrillská Jednota Táborská po třinácté řádnou výroční schůzi v sále na střelnici. Před ní stavila Jednota po čtvrté historický koncert duchovní řízením starosty prof. Konráda. Pravíme „slavila«, jeito staly se tyto koncerty jakýmisi duchovnimi festivaly na poučení a pochoutku vybraného obecenstva. Letos přišel si poslechnouti vzácný pro-gram též věhlasný mistr a milovník hudebného umění, Chrudimský ob. starosta Klimeš, jenž právě tu meškal. Program byl už dříve uveden. Korunou jeho Uyl slavnostní motett mistra Gallusa ,Ascen

dens Christus in altuma. Originální to skladba pina polyfonového umění a života, v nii dokonce nejeví se >,ácht d e u t s c h e (!) Originalitát-, jak dí dr. Prosíce, ale ovšem jeví se v ní .h ehst eigenthiimliche Auffassungsweise-, jak před tím napsal. (Dfus. div., A. L, t. IT. r855, str. XXXVI.) Gallus je svůj, ale nikoliv ducha německého. Bylf rodem Slovinec z rodu Petelinů (= kohout), jenž v Němcích ani se neučil, ani nepůsobil, nýbrž vlastní pílí nabyl mistrovství a u nás sloužil, nejprve jako kapelník dómu Olomúckého (za biskupa Stanislava Pavlovského), pak jako ředitel kůru (kantor) v Praze až