katolickoli	posvatnoll CYR=SU.
vydavatel a
1892, Ročník XIX.	F. J. LEHNER.	Číslo 4.
-`~nlllllllllllllllllllllllllllllllllllllllll IIIIIIIIIIIIIIIIIIÍIIÍIIIIIIIIIiIIIIIIIIÍIÍIIIIÍIIIIIIIIÍII(TIIIIÍIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIiIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII~+~

Mistr Jakub Gallus (Hándl),
Napsal prof. Karel Konrád.

Dne 12. července min, roku bylo tomu tři sta let, co zemřel největší kontrapunktický mistr staroklasického slohu v zemích českých, ba rakouských, jak. Gallus. Jestliže vloni nevzdali jsme patřičné cti jeho velké a požehnané památce, učiňme tak dodatečně aspoň letos. Učiniti jest nám talc tim více, čím méně nám posavad byl znám, ač právě našim českým zemím hlavně platila jeho znamenitá činnost. Kromě toho sluší očistiti jeho velké jméno z některých německých předsudků. Mělit a vyhlašovali jej Němci posud za Ně>nce a za skladatele ryze německé původnosti, jako kdysi do let čtyřicátých měli velkého polského sochaře Víta Stvoše a celou řadu českých vynikajících mužů za své. Nic naplatí V. Stvoša již vrátili, vrátiti musí také Galla — Petelina.
Jeho minulost posavad nejdůkladněji ob-jasnil — pokud bylo lze — slovinský spisovatel Jos. Mantuani v loňském a letošním časopise »Cerkveni glasbenik«. Jeho se zde hlavně přidržíme.
Náš G a 1 1 u s narodil se 1. I'. 15 5 o v Kra-jině, dle bádání jeho krajana Mantuani věro-hodně v R i b n i c i v Dolní Krajině, kdež ještě podnes žijí Petelinové. (Petelin = gal-1 u s = kohout.) Známo, že v XVI. století bylo obecným zvykem, polatinštiti osobní jména. O jeho dětství a jinošstvi neví se nic jistého. Jistě o něm teprve víme, že roku i58o povolán za kapelníka dómu od velkého biskupa Stan. Pavlovského do Olo

mouce, od roku pak 15 86 až do své ranné smrti r. 1591. byl kantorem, t. j, správcem kůru u sv. Jana na brodu (či na zábradlí), ale nikoli členem kapely krále Rudolfa II., jak posavad mylně o něm se psalo. V té kapele nikdy nesloužil a proto také ve výkazu členů jejích se nejeví. Říkává se o Gallusovi, že byl učněm benátské školy. Ale Gallus v Benátkách nikdy nebyl na učení jako na př. Hasler. Zil toliko v Krajině, Dolních Rakousích, na Moravě, ve Slezsku a v Cechách. Jest dokázáno, že zdržoval se delší čas u Cisterciáků ve Světlé a u Praemonstrátů v Zábrdovicích na Moravě. I do-kládá proto Mantuani o něm, že se v klášteřích sám hudebně vzdělával, prostudovav díla znamenitých mistrů všech národů, že jest tedy autodidaktem.
Však při svých vzorech nezůstal. Po-kročil od nich dále, výše, reformačně, originálně, tak že zdá se nám v jeho skladbách někdy, jako bychom slyšeli již moderní tonomalbu. To jeví se hlavně v jeho velkolepém díle »Opus m u s i c u m, harmoniarum 4, 5, 6, 8 et plurium vocum, quae ex s. catholicae ecclesiae usu ita sunt dispositae, ut omni tempore inservire queant.« Vytiskl je v Praze Jiří Nigrin od roku 1586.—159o., tedy v čase, kdy Gallus byl kantorem v Praze. Celé to čtyřsvazkové dílo obsahuje 475 motettů na celý církevní rok. Dr. Proske (Mus. div. an. I., tom. I., pg. XVI.) dí o něm: »Dieses unschá.tzbare Werk steht seinem Gehalte und Umfange