— 22 —

předním kůru u sv. Víta. Pozorujeme, jak umi skládati v duchu Palaestrinově, ale také prostředky moderní harmonie. Zajímavo jest, srovnati jeho číslo sčísly Gallusovými. — K II. č á s t i: První číslo a čtvrté a) drží nás- starý básnil Šimon Lomnický. Ač v r. č. jeví se v textu toliko veršovaná prusa, přece pozorujeme, jak ušlechtilým, smutečným nápěvem ji opatiil, aby památku svého zemépána a příznivce krále Rudolfa uctil. — V druhém znamenáme, jak něžnou radost projevuje ji‑

hoslovanská mysl nad láskypiným vtělením Syna Božího. Vzletnější a jaksi nádhernější výraz radosti jeví se v 3. čísle Liliušově písni o sv. Iíyacinthu, patronu Poláků. — Dvě pisnč posledního čísla jeví na sobě dvojí ráz. V „Ranní« projevuje Lomnický ranné díky „nebeskému Králi,, velmi ušlechtilým a vážným nápěvem ; v druhé (neznámého původu) pozorujeme výraz radosti a chvály Boží, projevený nápěvem již docela modernim, ač nikoli všedním. Ba jeví se v něm již i zárody tonumalby.

Morava.
Diecése Brněnská.

Z Dunbi avlce. (Výroční zpráva.) Dne 14. února t. r. odbývána u nás výroční valná hromada Cyrillské jednoty. Mile rozrušen chápu se péra, bych s veřejností sdělil, jak četně členy činnými, nad to pak příznivci jednoty schůze tato byla navštívena. Mínro to, co nad jiné váží, sděluji, v jaké míře ukázala se povinná úcta, vděčnost a láska členů k předsedovi Jednoty, vdp. biskupskému radovi, faráři Janu Soukopovi. Neboť co již všichni přítomní touiebně očekávali počátek schůze, do-stavil se do místnosti jen vp. kaplan, omlouvaje dp. radu, ie pro rheumatistnus schůze súčastniti se nemůie, z kteréžto příčiny schůze již jednou byla odložena. Ztrnulí všichni opět touto neblahou zprávou, pochybovali jsme o zdaru schůze tak četně navštívené — jako osiřeli těkali jsme pohledem z jednoho na druhého — leč tu nadešel okamiik, slouifci ku cti zdejších Cyrillistů, jak si váží mileného svého piedsedy; vyšel totii z jich středu návrh, by vdp. předseda jako otec svých dětí neopous-těl, a zbraiiuje-li chorobě jeho velmi nepiíznivé toho dne počasí, by byl dovelen, coi deputaci sestávající z p. ředitele kůru, z vp. kaplana a p. Fr. Kočvary se podaiilo. Projev teu došel všude veliké radosti, v obci pak chvályhodný obdiv provázel vděčnost členů k válenému svému předsedovi. Jakmile vdp. předseda zavítal do místnosti, kdei dosud s nejistotou očekáván výsledek deputace — tu bylo pozorovati na tváiích všech vše-obecnou radost a milé rozjaření. Vdp. předseda zahajuje schůzi, podotýká, že povinnostem svým vždy vyhověti se vynasnažil, že Jednotu dle sil svých podporoval, však dnes jedině že choroba rheumatická měla mu překážeti súčastnění se schůze a děkuje při tom za tak velikou radost, ji2 triu členové připravili. Vzpomíná založení spolku s naší pomocí. Ve své dumyslné řeči dokazoval, že iádný národ není tak posetilý, by neuznával vyšši bytosti a tu bytost nazýváme B o h e m. Rozebírá důl e. l i t o s t a v ý z n a m zpěvu, kterým velebime v chrámu Páně Hospodina, porovnává instrumentální hudbu s prachem, při čemž vhodně podotkl, že jako prach všude, v kostelích i na oltářích se usazuje, tak i tato světácká hudba slavila v dřívějších dobách (a bohužel i dosud na mnolrých mi-

stech) své triumphalní vjezdy do chrámů, kde pak misto aby povznášela mysl k Bohu — obrací po-zornost k jiným nemístným a frivolním myšlénkám. Zmiňuje se s pochvalou o r e f o r m é zpěvu. Jednota naše, jejíž stanovy vys. c. k. ministerstvem vnitra schváleny, slaví letos to. rok svého trvání; vdp. předseda líčí její plodnou činnost. Vzpomeňme jen >,Rorátů«, těchto staročeských zpěvů, jež rozněcují napiněný kostel. Přeje, by rokování hojného prospěchu piineslo Jednotě a schůze sama vzájemné soudružnosti; zároveii z duše přeje dalšímu rozkvětu jejímu s pomocí Boží, by kvítko, kterým může naše farnost se honositi a které tak mnoho dobrého vykonalo, nezvadlo. Ku konci zahajovací ieči děkuje všem piíznivcům jednoty tak hojně súčastněným, dále řediteli kůru, nadučiteli p. Jul. Stantejskému a všem činným členům, jakož i za radost, kterou mu Jednota dnešního dne piipravila. Na to mocně zahlaholil staročeský chorál »Píseň k sv. Vojtěchu«, po jehož opakování piečetl jednatel protokol poslední schůze, načei podal jednatelskou a pokladničuí zprávu za rok 1891, z níi vyjímáme : Jednota čítá r člena zakládajícího, 5 piispívajících a 33 členů činných; v poměru k loňskému roku rozmnožen tábor Cyrillistů 4 novými činnými členy. Co se týče spolkové činnosti v uplynulém období, musím i letos neméně chvalnou zprávu jako roku loňského podati. Blahodárné spolkové činnosti v uplynulém období na-svědčuje slušná tato řada nově nacvičených děl: Mšc F dur od Henniga (docvičena), mše do D od Singenbergera, Litanie lauretánské od Holaina, „Pod ochranu Tvou se utíkáme« od F. X. Kedrutka, Pange lingua E moll od J. E.Lelinky, Pange lingua F dur od Musila, »Aj, tu jest chléb andělský« z Lehnerova kancionálku, »Hospodine, pomiluj ny« 4hlasné a dvé vloielc ze sbírky Stehleovy. Z toho seznati neobyčejnou horlivost a vy-trvalost, neúmornou činnost p. ředitele kůru, jenž zdědiv své poslání od předchůdce svého, k y p ř í z d á r n ě Cyrillskou roli, aby símě hudby posvátné do ní zaseté nezašlo, nýbrž ke cti a chvále Boží zdárně rostlo. T a k ku blahu a zdaru jednoty do-vede jen z b o ž n á d u š e pracovati. Pravý Cyrillista zvelebuje osadu a stánek Hospodinův zpěvem,