13
onen se zvýšenou tercí v dominantní har- I nem e, v naší transposici f, obdrží pak tento nonii příkladem e) v původním znění uve- závěr denou. Zpěv počínající v původní četbě to‑
Offertorium.
I	I,	l	i I `_~	Quis a- scén - det

					
,b+	I	~~f~ I	i	I	atd.*)
I	I	I	
				40	01		

Hodil by se však, jak z harmonisovaného úryvku vysvítá, i tento jonický závěr, me‑

lodicky seslabený či neúpiný, poněvadž po slední trojzvuk v jiné než oktávní poloze se nachází. (Harmonie Blažka a Foerstra).
Závěry, utvořené na základě starých postupů melodiclrych, zní poněkud nezvykle, odpovídají však charakteru zpěvů, složených na základě starých modů.
Modus III. (frygický authentický), jehož závěr ještě méně uspokojí.

{ a) _ I
Charakteristickým jest II. stupeň, v původním znění f, v transposici na f neb f s stane se charakteristickým tonem ges nebo g.
Vyšší stupeň uspokojení dosažen jest proměnou závěrečného znalého trojzvuku ve velký :
_ T
íiv
b)

Nelze jej vša'; užiti s prospěchem jako předehru ku chorálnímu zpěvu, jistějším ku snadné intonaci jest závěr jonický v poloze tercní zakončující, tedy neúpiný nebo melodicky seslabený:
t ~,I
I	I	Confi - te - án - - tur
Příčina, proč tento závěr jonický hodí svrchu vytknuto bylo, v oktávě e-e se rozse jako předehra ku zpěvu frygickému, spo I vinují a nejvýše tonu d se dotýkají. čívá v tom, že zpěvy III, modu, jak liž
*) Nehybný jest bas tohoto úryvku, tím spíše ale vystupuje c a n t u s f i r m u s (d a n ý z p ě v).