— 8 —

vespolek : Co se to letos děje ? Hahulkáři venku stáli jako zkoprnělí a Francek s kamarády schlípl jako zmoklá slepice; za to na clioře pan učitel byl celý radostí naplněný a před offertoriem pin radosti nápodobil na varhany drcání kolébky, což k Ježíškovi hledic jest ovšem nehistorické, což ale slavný C o r e 11 i vždy činíval a pan učitel dnes činil po něm.
Mše svatá byla dokončena, lid zazpíval nadšeně »Narodil se Kristus Pán« a rozcházel se z kostela.
Venku se kupili mnozí, tážíce se jeden druhého, proč dnes Čvančara netroubil dvanáct?
»Ani jsme ho nespatřili,« svědčili hahulkáři.
Kde jest? V tom již Čvančara vyletěl ze školy jako jarý tur z klece. Učitelův Václav běže] totiž, co mu nohy stačily o své ujmč domů a vraziv do třídy nalezl spáti Čvančaru i tTarečka; oba chrápali v rozkošném duettu. Jediná lojovka čudíc mohutným neotřeným knotem mrkala na stole, na němž sklenice byly všechny pečlivě vy-prázdněny.
»Vstávejte, honem, vstávejte,« vzkřikl Václav, na kteréž volání Mareček poděšeně vyskočil a celý rozespalý něco nesrozumitelného mluvil, nemoha se v prvním oka-mžení vzpamatovati, ]:de jest, ale Cvančarou musilo se pořádně několikráte natřepati a ještě hodnou chvíli to trvalo, než se úpině vzpamatoval. Popadl roh a klusal dolů. Před školou vrazil do gardy páně učitelovy, která pana učitela domů doprovázela z uctivosti, dnes ale více ze zvědavosti, jak to s Čvančarou dopadlo.
Měsíček svítil jako rybí olco a paprsky jeho odrážely se od sněhu večerem čerstvě napadlého a bylo dobře možno rozehnati i tváře, ale Cvančara si nikoho nevšímaje hnal se po návsi ku kostelu.
»Cvančaro, pospěšte honem, již čekají na vás,« volal za ním kdosi, a Cvančara všecek jako beze smyslů běžel úprkem. Někteří hahu]káři zvěděvši již, že Cvančara ve škole zaspal, šli mu vstříc volajíce: »Honem, Čvančaro, honem, na choře nemohou dále, hrajte solo!«
A spaním, pivem a nyní křikem celý

zpitomělý Cvančara postavil se před sínec, jemuž staří naši předkové babinec říkali, a ze vší jíly svých plic zatroubil dvanáct.
Ohromný smích a potleslz hahulkářů, některých gardistů, zbylých tu ještě lidí, zvláště ale vřískot kluků, kteří si nyní vjeli do vlasů, zazněl jasnou nocí. I; de:, kteří již byli za vsí, nevědouce, co se děje, běželi zpět a za clivíli byla náves ja':o rojem včel lidmi posetá. Nastalo tázání se, vysvětlování, křik, smích, vtipné i nevtipné poznámlty pronášeny, a ubohý sloulia, který zvěděv pravdy rázem se vzpamatoval, ne-věs ěl, co činiti a co odpovídati těm, kteří na něj dotírali. Klel, nadával a křičel co mu hrdlo stačilo, ale nebylo již nic naplat; solo zaspal.
Stará Zpěváčková s Marjánou stály před vrátky a poslouchaly, co se děje; jen maličko poslouchaly, nebot ja].mile zvěděly byt jen na polo, co se stalo, spustily své mlejny i na poloviční zásyp.
»To je odtud, že je sám,« vykládala Zpěváčková, která se až k Cvančarovi pro-tlačila, »to je odtud, že je sám; kdyby měl ženu, ta by ho zaspat nenechala a zastala by se ho, ale takhle je opuštěn jako kůl v plotě a každý si na něho troufá!«
Pro tato slova dostala se Zpěváčková s některými do liádky, která dlouÍio trvala, ve které ovšem nikdo jí neodolal; ze všeho jen tolik povím, že Cvančarovi padla slova Zpěváčlcové v jeho mládenecké srdce a když na Boží hod odpolc(lne potkal Marjáuu, pěkně ji pozdravil; na sv. Stěpána šel již k Zpěváčkovům ua koledu a na Nový rok již povídala stará kovářka s po klasnou, že Čvančara cliodí za Marjánou na zálety a že z toho něco v masopustě bude.
A bylo to pravda. Cvančara o půhioční solo zaspal a Marjánu si v)-troubil a — ale to již náleží do masopustu, necháni tedy toho až na masopust.
Milým čtenái•ům »Cyrilla« přeju štastný nový rok a slibuju všetn iuterpellantům z nich, že v budoucím ročníku budu pilněji psáti, než jsem letos mohl byv nervosou rozrušen; mám těch taška%ic a hudebních anekdot pinou hlavu; usypu jich trochu v každém čísle.
Tož v Novém roce na štastnot; shledanou!

QMF' Veškeré starší ročníkj„Cyrilla" ttlla na skladé redakce „Cyrilla” v Iiarlíné. -~M,
S I1ndCIlll1 piíIIohou Číslo 1.
»CYRILL« vychází vždy 15. každého měsíce. Předplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok
2 zl. 20 kr., piijímá redaktor F. J. Lehner v Karlíné. Reklamace bufItež zasýlány doespedice v Aka‑
demii křesťanské v Praze (12etězová ulice č. 223).
Nákladem vydavatelov}m. — Knihtiskárna uPolitiky« v Praze.