1891. Ročník XVIII.

r

Centrální
katolická knihovna
~~ sFHr9~	3 Ij IIIIIIII IIIIIII'll I IIIIIII
3vod ?	29000 258755
RI LL
(~ASOPIS
hro katolickou hudbu posvátnou
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
zároveň
Majitel, vydavatel a redaktor:
F. J. LEHNER.	Číslo 11.
31,,,,,„,,,„,,,,	,,„ic
První desítiletí Cyrillské.
Píše F. J. Lehner. (Pokračování).

V LanžOVě počal horlivý Cyrillista, Karel Píč, jalclnile sem povolán jest za řídícího učitele a zároveň ředitele choru, Cyrillskou roli kypřiti, aby símě hudby posvát«é do ní zaseté nezašlo, nýbrž ke cti a chvále ~,' zdárně rostlo. Vyučováni zpěvu z počátku valně se nedařilo pro nechuti dívek i jejich rodičů. Soustavnému vyučování ne-málo vadila okolnost, že téměř všechny dítky mají daleko domů a nemožno tudíž jich po vyučování dlouho zdržovati. Nacvičena jest nejprve mše »Hospodine, všech věcí Panen, Skuherského mše pro lid a lehká latinská mše čtverhlasná od řídícího. Domácí kapela hudební skládala se ponejvíce z mladíků, které ředitel počal připravovati na věci příští, i podařilo se mu získati je. Také učitelé rádi účastnili se zkoušek, kteří, jakmile zima r. 1886 se blížila, jakožto nejpříhodnější čas ku cvičení a zřízení řádné jednoty, sestoupili se s knížecím důchodním co patronátním komisařem v za-řizující komitét a usneseno svolání veškerých hudebníků celé farnosti. Cvičení pi•ihlásivších se konáno jest dvakráte v týdnu a účastnili se ho všickni učitelé. Aby ne-bylo třeba noty na tabuli psáti, usneseno poříditi zpěvníky ze mzdy, kteráž by účin-kujícím hudebníkům z nejbližšího pohřbu připadla, což se i stalo. Pěvci scházeli se pravidelně a to i ze vzdálenějších míst přifařených, jelikož Lanžov sám jest osada malá. často nedbáno ani nejhorší nepohody. Čím více však záliba v krásném umění

zpěvném rostla, tím větších ústrků a protivenství bylo snášeti. Odpor však utužoval pásku hudebního přátelství a láska ku zpěvu chrámovému v srdcích účastnílců se zmáhala. Co tu bylo radosti, když poprvé s ně-čím menším se vystoupilo! Usilovnou vy-trvalostí polcročilo se tou měrou, že se na kůru zpívaly skladby jen liturgické a to od Witta, Stehlea, Foerstera, Schallera, Nešvery, Sychry a j. Největší přítelkyní zpěvu byla J. O. paní kněžna, patronka kostela, která v kostele krásný zpěv míti si přála a k tonu i řídícího povzbuzovala. Jednota za jejího protektorátu zřízená po schválení stanov se ustavila, zvolivši předsedou jednohlasně kniž. důchodního. Sbor liturgický čítal 12 sopránů a altů, 13 tenorů a bassů. Poslední zpráva jest z r. 1888.
Z POtštýna došla r. 1886 veselá zpráva. Dp. farái•, Václav Vaigl, napsal redaktoru: »Již asi před 11 rolny, když jste začal vy-dávati »Cecilii«, sledoval jsem Vaši snahu o reformování hudby církevní a před šesti roky seznámili jsme se osobně v Oustí nad Orlicí. Před rokem dostal jsem se do Potštýna a shledav, že zde jest mnoho zpěvu schopných lidí, sebral jsem jich s pomocí Boží 24, z nichžto jest io díve'< k sopránu a altu, ostatní jsou muži. Dá-li Bůh vytrvalosti, budou o vánoc ch již zpívati mši »Salve Regina« od Stehlea. Až posud ne-máme žádných stanov ; jen dvakráte v týdnu se scházíme, začátečníci mimo tah) ještě dvakrát. Jelikož Jednota Cyrillská v Potštýně