79 —
Píseň „Hospodine, všech věcí Pane".*)
Napsal —er.

Podávám zde na ukázku jakési opravené vydání« svrchu řečené písně. Tím chci dáti na jevo, že a jak bych si přál míti upravené písně kostelní v našich kancionálcích. Ovšem, že tato ukázka není ničím více, než pouhým návrhem, na kterém se teprve začne brousiti a pilovati, nežli se defin-tivně pustí do budoucího snad nového Cyrillského kancionálu. Proto, budou-li se někteří na mne horšiti, že se opovažuji opravovati básně. když, jak tato ukázka svědčí, nemám žádné básnické žíly, odpovím jim, že tato ukázka jest spolu i mou nejupřímnější prosbou, aby se některý křestanský básník ujal té věci, kterou já zde na veřejnosf cituji, a aby nátn brzo nejen tuto píseň ale i mnoho jiných ve správném básnickém rouše podati si neobtěžoval.
To, co mne při této písni bolelo, nebyl snad nedostatek básnických myšlének a básnického jich proslovu, nýbrž výhradně ne-dostatek správného přízvuku. Píseň »Hospodine« obsahuje u většině strof ne-hledané, prosté výlevy nábožného srdce, jako většina písní staročeských. Avšak ze stránky správné české přízvučnosti vzhledem k nápěvu jest píseň tak stejně pochybená jako také většina našich chrámových písní. To mne zarazilo hned, jak jsem s dětmi začal tu píseň pro služby Boží cvičiti, a tím více mne to hnětlo, čím méně jsem měl úmysl zpívati podle starého šleudrianu. Ujali jsem se se vším zápalem výtečného návodu v Lehnerově kancionálku, a cvičil jsem písně co nejpřísněji podle přízvuků, při čemž jsem nemilosrdně melodie zpře

vracel ; avšak přece jsem se žádoucího vý sled'„u nedodělal. Zpěváci musili si činiti veliké násilí, jakému z daleka nebyli uvyklí, a při nejmenším nedopatření dirigentově neb i nepozornosti varhaníkově, ihned se vraceli k starému nečeskému vyjádření. Největší obtíže objevovaly se vždy tenkráte, když nám bylo zpívati sloky další, jichž text nestál pod notami a v nichž pro jiný a jiný přízvuk i melodie jinak a jinak se ohýbati měla. Tu jsem seznal, že i při výtečném varhaníku nebude lze celému kostelu tu píseň zpívati správně, přízvučně, plynně, nebude-li i dirigent uprostřed kostela všemu lidu ukazovati tempo. Ale to by bylo směšno a nedůstojno chrámu. Po-myslil jsem si že by správný pi•ízvuk byl nejjistějším dirigentem a přemýšlení další při-vedlo mne lc tomu, že jsem vzal tužku a jal se opravovati text dle přízvuku. Štastně. Slo to hned, ač jsem cítil, že jsem prostotě a přirozenosti myšlének nemálo ublížil Ale tomu může zase odpomoci jiný, když ty jsi k tomu neschopný; to byla nejbližší myšlénka, ]sterá mne přivedla k tomu, že nyní to, co jsem pro sebe si učinil, sdílím jako návrh se všemi bratry Cyrillisty, prose, aby některý, jenž má od Boha dar poetického nadání, opravil to ještě v tomto směru. Pak bohdá bude naše nejpopularuější Cyrillská píseň hbitě, lehounce a libě zaznívati chrámem a budou Cyrillisté moci tím spíše snažiti se, aby zahanbili a již jednou ubili tu ohyzdnou, rozmazlenou, světáckou a německou píseň »Zde v skroušenosti padáme«, kterou copai--slcékůryještě do dnes považují za vrchol krásy.

Kyrie.
Metrum
i. Hospodine, všech věcí Pane,
— v — v — v v — v	slyš, jak vroucně prosíme Tebe
v tJ — ~~	7a smilování!

Otče mocný, nebeský Vládce, pohled mile na svoje stádce. Smiluj se, Otče!
*) Má-li duchovní píseň česká býti dokonalá, jest třeba, aby přesnému nápěvu odpovídala i slova tou měrou, že téiká doba taktu vyznačuje se slabikou přízvučnou. Vedle této zásady upravil redaktor staročeské Rorate nedělní a poudélní, k nimi dle udaného metra hudebního text mistrně upravil k prosbě vydavatelově zvěčnělý probošt Václav Štulc a po úmrtí jeho náš Vladimír Šiastný. Podobným zpúsobem zamýšlí redaktor upraviti též kancionál mešní, jakmile dojde k novému vydání. Vítá tudíž vroucně prvního spolupracovníka, který dle zásad udaných upravil text nejkrásnější písně mešní z téhož kancionálku s prosbou, aby v díle započatém šiastně pokračoval a mnoho jiných následovnikú přivábil Čím rychleji práce se pro-vede, tím dříve zastkvěje se píseň česká v ryzé kráse a lesku nezkaleném, Básníci Cyrillští! Podělte se o práci rovněž záslužnou, jako vděčnou. Slova Vámi upravená zníti budou v ústech lidu českého i po stoletích. Žíti budete i tehdáž, až kosti v hrobě sprác}.nivi. Sdružme se ku spulečné práci, piátelé a druhové Cyrillští !
Red.