-75 —

i obcích, jimž ve cvičení spolkové.n vy-ložil účel farní Jednoty Cyrillské, její důležitost pro kostel, pro rodinu a pro celou obec, vysvětliv jim, jaký užitek plyne z Jed-noty pro jejich muže, zvláště však pro děti dospělejší, které nezdřídka velikých starostí a zármutku rodičům působívají. Na konec je požádal, až Jednotu zakládati počne a o ní kázati bude, aby pobízely do ní muže své i děti. Vroucná slova k matkám promluvená neminula se účinkem, jak stará zkušenost učí. Kdo maticy získal, získal osadu. Přihlásilo se 24 mužských, to svobodných a 14 ženatých; do ženského oddělení přistoupilo mimo i5 děvčat, která již dříve zpívala, ještě 8 žač.e:: a 4 žáci, celkem Si zpěváků, tedy osmina osady, t, j, všicicni ku zpěvu způsobilí osadníci. Vedle zpěvu obecného počal horlivý farář i muže učiti notám, takže již na velký pátek mohl zpívati 3hl. »Ecce quomodo moritur justus« a na Boží hod 4111. Pange lingua od Singenbergera, se sborem půl sta hlasů čítajícím, což v malé vesničce bylo velkou událostí. Stanovy zadány jsou počátleem máje. Na úmysl, aby přímluvou milé Matky nebeské dostalo se Jednotě hojného požehnání Božího, konal farář s osadou májovou pobožnost. První slavná schůze odlož(-ua jest však až na den sv, Václava. Ku slavným službám Božim pozván jest František Klíma, farář z Krásné na Moravě, který v krásném kázání vyložil, čím zpčv v Církvi svaté od pradávna byl a čím doposud zpěv v Cirlcvi sv, jest. »Píseň duchovní byla dle slov kazatelových hned v dobách apoštolských nebeským klíčem, kterým apoštolové otevírali srdce pohanská. Nedal Pán Bůh rodu slovanskému ani zlata ani stříbra, nedal mu také vlády nad jinými národy, ale dal nau písně, jakýmiž žádný jiný národ se neh)-nosí. Odkazem předků našich jest Kancionál Svatojanslcý. Ty písně starodávné jsou právě takové, jako bývali naši předkové. Byli mužové celí, nikoli polovičatí, jak dosud svědčí velebné stavby, které nám zůstavili. Taková jest také ta stará píseň česká, ne polovičatá, ale dolconalá. Dokonalé věci však potřebují delší doby jak ku zbudování, tak i k obnovení. Mijí-li se nám vrátiti ty staré zlaté časy, obnovujme starodávné písně. S těmi písněmi vrátí se do srdce našeho zase starodávná víra. S těmi písněmi oživne u nás zároveň duch starých předků. Príkladem předků i•ídí se Jednota Cyrillská, jejíž údové zpěvem i zbožností vynikati budou, aby tak koiliec života jejích byl posledním veršem těch mnohých písní, jimiž za života Boha oslavovali, smrt pak jejich

bude písně té slavným Amen.« Nadšený kazatel přistoupil palc k oltáři, aby vzýval Ducha Svatého za přispění k štastné pouti, kterou Jednota Cyrillská nastoupila. Po tak dojemně krásném »Veni Sancte Spiritus«, konána jest ustavující valná hromada, v níž učitel, josef Kovanda, zvolen ředitelem Jed-noty. A tak pracováno napotom spojenými silami na zvelebení zpěvu posvátného. Že poměry malé osady ukládaly především pilné pěstování zpěvu obecného, nacvičena jest celá legie písní mešních a jiných I: veškerým potřebám a příležitostem roku církevního, pochopuje se bez zřejmého podotknutí. Při tom však nebyl zpěv liturgický nikterak zkracován, jak vypravovatel na vlastní uši se přesvědčil. Se zvelebováním zpěvu posvátného kráčívá obyčejně ruku v ruce též výzdoba kostela pomocí umění výtvarného. Kdo krásu bohoslužby odívá velebou zpěvu církevního, snažívá se, aby i stěny chrámové, i oltář a veškerá úprava svatostáuicu společnými ústy oslavovali Beránka Božího zde sídlícího. A tak ani farář Telecký nespokojil se pouhým zpěvem, nýbrž jal se současně se zpěvem zvelebovati i chrámeček osady. Stěny kostela odíval polychromií a křížovou cestou a to vlastní rukou. Dllo pal: korunoval novým hlavním oltářeun, jehož nákres zhotovil slovutný stavitel velechrámu sv. Vítslcého, arckitelct josef Moc4er, obdarovav chudý kostel darem vzácným. Když oltář byl dohotoven, pi•ál si horlivý farář, aby redaktor u nového oltáře v kostele obnoveném zpěvem a polychro:nií slavil první obět mše svaté, kterou Jednota Cyrillská oslavila zpěvem liturgickým ta!,: dokonale a úpině, že ani jediná litera nescházela od Asperges a Introitu počínaje až k závěrečnému Communio. Zpíváno vše chorálem gregorianským a to tak dokonale, jakoby jej přednášeli latinái'•i a nikolivěk vesnické dívky z hor. 'ačkoliv se průběhem let objevily na kruchtě kostelika té% lehčí skladby vícehlasné, zůstal chorál gregorianskv a zpěv obecný přece veždy každodenním chlebem, jímž jednota se živila. — Obrázek právě vylíčený uka zuje, že Jed:iota Cyrillská vykvétá na výslunní lásky a nadšení. Kde láska vyhasla, není života, jelikož ve tmě růže nekvetou. Zahradník po letech odešel do jiné štěpnice, zůstaviv péči o další rozkvět zbylým pomocníkům.
Věc dobrá klestí si poznenáhla cestu i v poměrech nepříznivých. LOVČiCe byly dříve filiálkou fary Lužecké ; teprve r. 1872 zřídila se zde samostatná duchovní správa jakožto expositura, která r. t88o povýšena