-70

Akord předcházející závěru nemusí však býti vždycicy harmonií IV. neb V. stupně; každý jiný konsonující akord může závěr sprostředkovati.
I	i	I
Obsahuje-li dorický authentický zpěv hned na počátku b, končíme předehru:
d)	e)

zi•ídka s vyznačením citlivého tonu eis, ]steré v nápěvu neobjevuje se, často ale neúpiným trojzvukem bez terce, ku konci zpěvu i tercí velkou končiti možno v h l a s e s t ř e d ním.

Příklady a) b) e) zachovaly v melodickém i harmonic'.cém ohledu ráz modu dorického, který jeví se v charalcteristicicém tonu Iz, Ostatní podobají se našemu měkkému či starému aeolickému spůsobu, ovšem pouze v ohledu harmonickém; před závěrem během předcházející skladby dlužno vystříci se tonu b, zvláště v hlase vrchním. Transposici na e 2 # (ton výše) v houslovém klíči, na es 5 b neb ton níže c 2
(v četbě dle klíče sopranovélio) snadno pro-vedeme.
Začíná-li modus I. Uctím stupněm f neb pátým stupněm a, může závěr takto změněn býti:

r _
V obém případě dobře bude, aby prvý akord předehry sestaven byl v poloze oktávové nebo unisono a aby prvním stupněm počátek učiněn byl.	(Pokračování.)

Zpev a hudba v chrámu Paně Bezenskěm před 90 lety,
Píše V. Vaněk. (Dokončeni).

Býval to v kostele hlomoz od těch trumpet a bubnů ! Ale lidu se to líbilo, čím hlučnější, tím slavnější mše!
Plaval jsem v tom proudu od r. 18&. až do r. 1 874., až nás »Cecilie« na pravou cestu uvedla. S obstarátiím kostelní hudby mival jsem ohromnou potíž; škola proti tomu bývala mi oddechem, kdežto sehnání hudebníků a s'.cladeb dělalo mi starosti veliké. V každou sobotu musel jsem si po vsi obejíti hudebníky, aby mi na »velkou« přišli. Co to bývalo za úzkost, když na př. řekl mi první houslista: »Pane učiteli, zítra nepřijdu, musím do Boleslavi!« Aneb když vstoupím k trumpetistovi a on na posteli nemocen! Co ted, jak to provedu ?
A zpěváků, těch bylo po skrovnu:jeden soprán, slečna A. K., jeden alt, starý kovář Kučera, jeden bas, kolář Kočí; a tenor, když byla potřeba, hraje na varliany, zpíval jsem sám.
Když jsem si již všecky hudebníky obešel a ujistil, že přijdou, nastaly jiné

trapné chvíle: Jest po kázání, housle naladěny, partesy rozdány, trumpety a corny vyioženy, bubny nataženy; hraji a zpívám »Pochválen budiž Pán Bůh náš« a zárove 1 tu na pravo, tu na levo polilížím s děšeným zrakem, zdali jsou hudebníci na svých místech u svých instrumentů. U houslí ještě prázdno, vša'c ejhle, primarius už se žene, bere housle do ruky, zkouší, jsou-li naladěny; na pravo loudá se valdhornista, dytýká se valdhorny, nastrkuje »mund§tyk« a zkoumá, je-li prázdna! Za ním Bene se lc bubnům představený, uhodí paličkoa do každého: dobrá, jsou v poi-ádlcu!
Často stalo se, že stál kněz již v pro• střed oltáře, chtěje zpívati »Gloria« a my, teprve začali »Kyrie« !
Jaké to mám nyní pohodlí ! Zpěváků důstatek; přichystám si skladeb několik, jedno, dvou i vicehlasných, a podle toho, jalo se zpěváci sejdou, provozuji tu nen onu skladbu. To jest věc pro ředitele kůru neocenitelná. Ovšem musí se mládež i dospěli