— 69

4ansl:o-katolické, on současně s t~)uto vy-vinul se, nelze jej nahracliti něčím lepším; čím dále hudební umění kráčeti bude, tím jasnějším světlem kráčeti bude duch církevní z chorálu vanoucí a tím hledanějším bude jeho praktická spůsobílost k liturgickým účelům výše uvedeným. Několik tisíc motet, t. j. introitů, gradualií, offertorií, comunií, žalmů, antifon a j, musil by miti po ruce ředitel kůru chrámového, aby vy-hověl všestranně a poctivě, nehledě k ostat• ním obtíiím správného přednesu se týkajícím. V dějinách hudebního světa leží pod chorálem pouhá recitace, o níž pouze zmínka učiněna, po chorálu následuje bezprostředně vývin vážné polyfonie až ku vrcholu umění kontrapunktického, z něhož vyvinula se harmonie, z které posléze vytryskuje melodie, která více méně na průvodu harmonickém základ svůj nalezla a v podstatě od c a n t u planu se liší.
Dramatická podstata hudby, takový též účel vzdálil i účel hudby chrámové od svého prvého určení, konečně úpadek. — Na základě hudebního směru ve smyslu harmonickém volného a v této době panujícího vyskytly se skladby ku praktickým sice účelům složené, které postrádaly ale ducha církevního ne proto, že byly menší ceny hudební, ale že sklád íny byly v duchu hudebního vkusu velmi pokaženého, jich účelem jest smyslný požitek vrcholící v naslouchání slaďounkým třeba triviálním melodiím v tanečních rythmech. Skladby této doby ne-možno stavěti na roven se skladbami v lehkém slohu v době novější vzniklými, tím méně možno stavěti je nad klasický chorál. Velmi nepatrný jest počet instrumentálních i vokálních skladeb menších s textem úplným z této doby (o jinýcli nelze mluviti),
nl

jichž účel alespoii v některých částkách zván by mohl býti opravdovým, ze skladeb nešporních nevyhovuje pak ani jediná. Konečný souhrn naší pi•edcházející úvahy jest: I3uď jest liturgický výkon u oltáře s hudbou církevní spojen, pak jest hudba církevní podstatnou jeho částkou aneb kráčeti může cestou libovolnou co okrasa chrámu, nebo co produkce hudební — pak jest zbytečnou a nutno bylo by odstraniti ji, má-li ale vlastnost první,musí podříditi se svému účelu.
Prve nežli o zpěvu nešporním praktické názory sestavíme, učiníme zmínl:u o závěru či kadenci starých modů církevních.
Ku snadnější intonaci »initium« (začínající chorální frásí melodickou až ku nejbližší přednáší často jeden zpěvál: neb při větším sboru dva choralisté též bez průvodu, který nastoupí později při vpadnutí celého sboru), béřeme ohled na první interval, s kterým zpěv počíná, a dle toho řídí se harmonický úvod, kadence či delší předehra. Začínající notou není vždy finalis, v našem smyslu tonika či první stupeii, také zčásti počínají staré zpěvy III., V., II., VI, i VII. stupněm.
Počíná-li zpěv 111. nebo V. stupněm, může končiti závěrečný akord v poloze tercní neb kvintové, v tomto případě žádoucno, aby prvý akord začínající naznačil toninu polohou oktávy. Modus I. obdrží závěry bud od V. k I. stupni neb od IV. k L, prvý authentický (pravý), druhý plagální či odvozený, také chorální (viz »Nauku o harmonii«); oba závěry jsou úpiné a působí uspokojivě.

též

Charakteristický ton Ia zřetelně vystupuje. Končí-li kadence tonickým trojzvukem v jiné poloze:	b)

poloze oktávní, možno uvésti prvý akord