— 67 —

hudební vzdělání ve hře klavírní až ku druhému nebo tictímu stupni elementárnímu a v nejútlejších prvopočátcích zpěvu musilo by býti podmínkou, ja]co u jiných předmětů vyžaduje se důkladné vzdělání předběžné. Aby i výsledek hudebního vyučování vy-rovnal se praktickému výsledku předmětů ostatnich, musil by počet učitelstva odpovídati oddělením žactva a roztřídění učiva. Kdyby s'. utečně započato bylo s přesnou hudbou církevní, t. j, hrou na varhany, praeludováním a modulací, chorálem a studováním skladeb vícehlasným v druhém semestru ročníku II. a doba dřívější věnována byla hi"e klavírní, elementární hře houslové, cvičb:: hlasu a harmonii hudební až k akordů.n septimovým, nikoliv všeobecně, mohlo by se bezpečně očekávati u všech chovanců, že vzdělání hudební vyrovná se ostatnímu, poněvadž mělo vyučování před očima určity` cíl a položeny byly by pevné základy ku dalšímu působení a praktickému vzdělání se v hudbě.
Zpěv chorální má i paedagogickou důležitost nad jiné vzácnou, on jest znamenitou školou k utvrzení intonace pěvců. Solfegie a vokahsace neobsahují tolik látky cvičebné jako nápěvy chorální latinským slovem provázené. Chorál jest klasickým zpěvem doby vyuilcající křestanstvím, on bystři a vzdělává hudebního ducha, církevně-hudební vkus a soudnost. Hudební mistři veškerých dob, zejména 1VIozart, Schumann, Chopin, Richard Wagner a Hauslick znali význam chorálu, důležitost jeho i starých tonin t,amnoze ocenili.
ti' rok nemnohých, kteří nazývali směr náš zpátečnictvím, má původ svůj v neznalosti věci. Witt odpovídá na tuto výtku velmi jadrně, že sáhnouti zpět neznamená k r á č e t i zpět, rovněž jako není zpátečnictvím studium starých klassiků řeckých i j. aneb vzbuzování zájmů pro staré malby a památky umění stavitelského. Živý zájem vzbuzujeme pro chorál, co nad míru důležitého činitele v liturgii křestaosko-katolické, bez něho nelze snadno vyhověti předpisům týkajícím se úpiného textu mešního introite.n počínajícího při příchodu celebranta ku oltáři až lcu communio, které zpívá se po Agous Dei těsně ku Pater noster přiléhajícím, když kněz tělo a krev Páně přijal. Dle v direktáři vedle názvu případné ne-děle zaznamenaných svátků řídí se ku mši sv, náležející introit, graduale, offertorium a communio, jak snadno vyhledáme sobě v abecedním seznamu svátků svatých a slav" ností církevních v Graduale romanum. Ne-sluší se nahražovati předepsané texty ji

nými, tím méně všeobecnými nebo jinojazyčnými mimo jazyk liturgický. Ostatní částky ku oběti mše sv, náležející bývají často nahraženy skladbami vícehlasnými, a tu přihlížíme ku úpinému textu a důstojnému obsahu hudebnímu. I motetta, graduale a offertorium lze nahraditi skladbami vícehlasnými, text předepsaný musí však býti zachován doslovně. Sbory s náboženskými texty všeobecnými v liturgickém jazyku smí přednášeny býti teprve tenkráte, když přezpíváno neb recitováno a ukončeno bylo motetto předepsané v missálu, s nímž Graduale Romanum v souhlasu se nachází, Sbory takové přednášeti možno co modlitby při tiché mši sv., avšak zde opět přednost sluší dáti písním" s textem českým, jehož obsah vztahuje se ku jednotlivým částem oběti mše svaté.
Spatný, nejasný přednes chorálu, který zaviněn bývá nejasnou výslovností a ne-místnou přízvučností, příliš nízkou neb vysokou polohou povstalou nevhodnou trans-posicí, pro niž uvádím jediné pravidlo: šetřme objemu od h-ěs (e). Konečně silné nastupování a silný nebo nestejný přednes nápěvů chorálních nemohou vzbuditi zájem pro zpěvy liturgické. Ku zamezení těchto vad necht přispěje znalost věci a zvláště v počátcích svědomitá příprava, záležející v theoreticko - praktickém objasnění látky. Přehrávejme klavírní skladby celým světem proslulých mistrů hudebních: Mozarta, Beethovena, Chopina, Schumanna, Smetany, Dvořáka a j. bez důkladně promyšleného přednesu vzhledem k úhozu a dynamickému odstiňování či v širokém významu slova vzhledem ku formě i obsahu, bude účinek na idealně naladěného a rovněž idealní vzlet očekávajícího posluchače mdlý, vice méně nepříznivý na účet skladby a skladatele.
Podobně vyžaduje chorál zbožně nadšeného přednesu srdce křestanského dýšícílio pravou nelíčenou polcorou, má-li účinek na posluchače důvěrou v Boha prodchnutého odpovídati všeobecné náladě, jaká v domě Božím panovati musí při tajupiné sv, oběti nebo posvátném obřadu. Celý učený svět hudební uznal, když již všecky hudební směry prozkoumány a v život uvedeny a opět odloženy byly, že jediným obrazem pravého zpěvu církevního jest a zůstane c a n t u s p l a n u s (zpěvu chorálního původní název).
Hanslick, slovutný kritik, rovněž tak se vyslovil a dodal, že spůsobilou hudbu dovedou napsati pro chrám jen oni činitelé, kteří jedině pro tuto žijí, jí se až na sklonku života svého obírají ; mluví s úctou